ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1928/25 Справа № 175/19110/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лютая Г. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 листопада 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А., захисника Трофімчука В.В. розглянувши апеляційну скаргу захисника Трофімчука В.В. на постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 08.10.2024 о 22:12 біля буд. 9 по просп. Миру у м. Краматорськ Донецької області ОСОБА_1 керував т/з Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим водій порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Не погодившись з постановою суду захисником Трофімчуком В.В. в інтересах ОСОБА_1 оскаржив постанову у апеляційному порядку, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що постанова не відповідає завданням провадження, оскільки суд не з`ясував усі обставини справи та не дотримався вимог матеріального й процесуального права. Вказує, що матеріали справи не містять доказів встановлення поліцейськими усіх необхідних підстав для складання протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема факту керування, наявності ознак наркотичного сп`яніння та однозначної відмови від огляду. Зазначає, що порядок проведення огляду, передбачений законодавством, щодо ОСОБА_1 дотриманий не був, а саме: не проведено огляд на місці зупинки із застосуванням спеціальних технічних засобів, не запропоновано пройти такий огляд, не зафіксовано відмову від нього. Вважає, що матеріали не містять доказів фактичного керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а показання його та ОСОБА_2 підтверджують, що за кермом перебувала інша особа, що судом не було належно оцінено. Вказує, що відеозапис не фіксує моменту керування та допускає можливість зміни місць між пасажиром і водієм до підходу поліцейського, а працівники поліції не встановлювали, хто саме керував автомобілем. Зазначає, що ознаки наркотичного сп`яніння, наведені у протоколі, не підтверджені відеозаписом, а поведінка ОСОБА_1 на відео не відповідає описаним у протоколі станам. Вважає, що працівники поліції неправомірно вимагали пройти огляд у медзакладі м. Слов`янськ, який не входить до затвердженого переліку, що суперечить ст.266 КУпАП та відповідним нормативним актам. Вказує, що протокол та надані матеріали не містять доказів пропонування огляду на місці зупинки та відмови від нього, а також не доводять наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, зазначених у протоколі. Зазначає, що протокол без інших належних і допустимих доказів не може вважатися достатнім для доведення вини, а обов`язок доказування покладається на орган, що склав протокол, відповідно до принципу презумпції невинуватості. Вважає, що матеріали провадження не містять доказів, які поза розумним сумнівом підтверджували б факт керування ОСОБА_1 автомобілем із ознаками наркотичного сп`яніння та його відмову від огляду, що виключає можливість визнання його винним за ст.130 КУпАП. Просить оскаржувану постанову скасувати та винести постанову про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку захисника, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін за таких підстав.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується даними з протоколу про адміністративне правопорушення, долученого до нього носієм інформації з відеозаписами на яких зафіксовано, факт перебування ОСОБА_1 на місці водія, момент зупинки транспортного засобу, того, що саме ОСОБА_1 вийшов із водійських дверей, виявлення ознак сп`яніння, на які вказував поліцейський, того, що поліцейський неодноразово пропонував пройти огляд, того, що ОСОБА_1 вголос відмовлявся від огляду (кілька разів).

Поясненнями як самого ОСОБА_1 який підтверджував свою присутність на місці події, проте заперечував факт керування.

Пояснення свідка ОСОБА_2 , які суд оцінив критично, які суперечать іншим матеріалам справи, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції також встановив, що суд першої інстанції повно дослідив усі доводи сторони захисту, заявлені під час розгляду справи, які збігаються з доводами апеляційної скарги. Суд першої інстанції надав обґрунтовані відповіді на ці доводи, виклавши чіткі причини їх неприйняття, та не встановив підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів фактичного керування ОСОБА_1 транспортним засобом, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції. Так, із дослідженого відеозапису вбачається, що після зупинки автомобіля саме ОСОБА_1 вийшов із водійських дверей транспортного засобу, тоді як ОСОБА_2 залишала автомобіль з переднього пасажирського місця. Крім того, ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 під час спілкування з працівниками поліції не повідомляли про те, що за кермом транспортного засобу перебувала інша особа, а такі пояснення були надані лише під час судового розгляду, що обґрунтовано оцінено судом критично.

Посилання апелянта на те, що відеозапис не фіксує безпосереднього моменту керування та допускає можливість зміни місць між водієм і пасажиром, суд першої інстанції належним чином перевірив і мотивовано відхилив, виходячи із сукупності досліджених доказів та логічної оцінки обставин події, зафіксованих на відео.

Безпідставними є й доводи апеляційної скарги щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується відеозаписом, ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося пройти медичний огляд на стан сп`яніння, на що останній щоразу відмовлявся, про що прямо заявляв вголос. Така поведінка обґрунтовано розцінена судом як відмова від проходження огляду у розумінні частини першої статті 130 КУпАП.

Доводи апелянта про недоведеність ознак наркотичного сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух»,постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

На підставі викладеного апеляційний суд зазначає, що ознаки сп`яніння встановлює поліцейський під час спілкування з водієм, та наявність таких ознак на думку поліцейського саме і є підставою для пропонування огляду на стан сп`яніння.

Згідно матеріалів справи у водія ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці.

Вказані ознаки сп`яніння прямо передбачені інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Також як вірно вказав суд першої інстанції, що відповідальність у даному випадку наставала не за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а саме за відмову водія від проходження огляду, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, прямо передбаченим частиною першою статті 130 КУпАП. На це суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу у своїй постанові.

Посилання апелянта на презумпцію невинуватості та недостатність доказів апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції дослідив усі наявні у справі докази у відповідності до вимог статті 251 КУпАП, надав їм належну оцінку та дійшов мотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 поза розумним сумнівом.

При цьому суд першої інстанції навів у постанові мотиви, з яких він відхилив пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника та свідка, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд не зобов`язаний надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, якщо загалом рішення є вмотивованим.

Доводи апеляційної скарги, які, на думку апелянта, зумовлюють незаконність прийнятого рішення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у своїй сукупності зводяться до особистого тлумачення законодавства.

Доводи, що сукупність викладених апелянтом обставин у апеляційній скарзі вказують на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є недійсним, а долучені до нього матеріали є недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами.

Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Трофімчука В.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року, у справі про адміністративні правопорушення передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, щодо  ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя