ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

30 січня 2026 року	Справа №160/29798/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Міністерства оборони України, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04 липня 2025 № 56/в, в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, станом на 01 січня 2024 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про хворобу №4146 від 06.05.2024, 12.09.2024 медико-соціальною експертною комісією позивачу вперше встановлено ІІ групу інвалідності. Був звільнений у відставку на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №138 від 17.05.2024 за станом здоров`я. Позивач звернувся за отриманням одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 №975. Згідно витягу з протоколу засідання комісії МОУ прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби. Позивач не погоджується із рішенням відповідача, оскільки інвалідність 1997 року мала інші групу та інший причинній зв`язок, була наслідком інших подій. Крім того, ОГД за встановлення інвалідності у 1997 році позивачем не отримувалась, оскільки в 1997 році не діяла постанови КМУ від 25.12.2013 №975. Позивач вважає, що встановлення ІІ групи інвалідності у 2024 році є наслідком нового, окремого страхового випадку, який не має юридичного зв`язку з попереднім.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позивач у зв`язку із первинним встановленням йому ІІ групи інвалідності набув з 13.07.1997 право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням в порядку, встановленому Умовами №488. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03.11.2006 №328-V статтю 16 Закону №2011-ХІІ викладено в новій редакції, яка діяла з 01.01.2007, та якою було введено поняття «одноразова грошова допомога». Відповідно до статті 16 Закону №2011-ХІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 28.05.2008 №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі - Постанова №499). Пунктом 3 Постанови №499 передбачено завершити виплату страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 року, відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року №488, а також одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284. В подальшому, з 01.01.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 №5040-VI. Як встановлено з матеріалів справи, вперше інвалідність позивачу встановлено 13.07.1997 і у зв`язку з цим він набув право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням, а тому при вирішенні питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги слід враховувати факт призначення і виплати останньому суми обов`язкового особистого державного страхування. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження або спростування обставин щодо отримання позивачем за фактом встановлення інвалідності вперше страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням згідно з Умовами №488. Разом з тим, слід зауважити, що оскаржувані рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу спірної грошової допомоги не ґрунтується на тому, що попередньо позивач отримав суму обов`язкового особистого державного страхування у зв`язку з визнанням особою з інвалідністю вперше. Водночас, змістом Витягу з протоколу №56/в стверджується, що відповідач відмовив позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності з підстав, зокрема: встановлення групи інвалідності відбулось у понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності. Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. Водночас, станом на час встановлення позивачу інвалідності ІІ групи, не існувало правової норми щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, в т.ч. у зв`язку зі встановленням інвалідності, зумовленої проходженням військової служби. Позивачу ІІ групу інвалідності встановлено з 29.07.2024, під час дії Порядку №975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 року продовжено розгляд справи на 30 днів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року витребувано у ОСОБА_1 та Міністерства оборони України: належним чином засвідчену копію довідки МСЕК серія МСЕ-ДНА-01 № 015694 від 13.07.1997 та докази, що підтверджують встановлення позивачу ІІ або ІІІ групи інвалідності до 2024 року. Зупинено провадження у справі №160/29798/25 до отримання від відповідача витребуваних доказів та відзиву на позовну заяву.
Від позивача надійшли наявні в нього копії довідок МСЕК.
Від відповідача надійшла заява, в якій зазначено, що на виконання вимог ухвали суду надають відповідь ОСОБА_2 , згідно якої витребувана згідно ухвали суду належним чином засвідчена копія довідки МСЕК серія МСЕ-ДНА-01 № 015694 від 13.07.1997 та документи, що підтверджують встановлення позивачу ІІ або ІІІ групи інвалідності до 2024 року у командуванні відсутні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 поновлено провадження у справі.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 29.08.2023р.
Згідно свідоцтва про хворобу №4164 затвердженого постановою 20 РВЛК від 10.05.2024, ОСОБА_1 на підставі статті 13-а графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку
Згідно копії довідки до акта медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №083123 від 12.09.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пройшов повторний огляд 12.09.2024 року та йому встановлено другу групу інвалідності з 29.07.2024 року "захворювання так пов`язані з проходженням військової служби". Інвалідність встановлена на строк до 01 серпня 2026 року.
Згідно довідки ВЧ НОМЕР_1 про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 20.05.2022 по 03.08.2022, з 02.09.2022 по 04.11.2022, з 12.12.2022 по 31.01.2023 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України перебуваючи в Донецькій області, Великоновосільківському районі, Запорізької області, Запорізькому районі, Тернуватській громаді, Гуляйпільській і Воздвижівській громадах, н.п. Воздвижівка, н.п. Верхня Терса, н.п. Гуляйпільське.
9. Згідно Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.07.2025 №56/в, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до КМУ від 25.12.2013 №975:
Солдату у відставці ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), якого 17.05.2024 звільнено з військової служби та 13.07.1997 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, на підставі довідки МСЕК серія МСЕ-ДНА-01 № 015694 від 13.07.1997, а 29.07.2024 під час повторного огляду органами МСЕК підтверджено групу та причину інвалідності, на підставі довідки МСЕК серія 12ААД №083123 від 29.07.2024. Згідно пункту 9 статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Відповідно пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Ураховуючи, що ОСОБА_1 звернувся із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 08.01.2025, а інвалідність йому встановлена 13.07.1997 тобто понад трирічний термін та під час переогляду в 2024 році групу інвалідності та її причинний зв`язок залишено без змін, ОСОБА_1 не має права на призначення одноразової грошової допомоги.
Позивач вважаючи відмову відповідача щодо призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги протиправною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
12.05.1992 введено в дію Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII). Згідно з Преамбулою, цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Статтею 41 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У свою чергу, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) введено в дію 10.01.1992. Згідно з Преамбулою, цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 16 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час первинного встановлення позивачу інвалідності) передбачалося, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог Закону №2011-ХІІ, Кабінет Міністрів України Постановою від 19.08.1992 №488 затвердив Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум (далі - Умови №488).
Підпунктом «б» пункту 6 Умов №488 (у редакції, чинній на час первинного встановлення позивачу інвалідності) було установлено, що Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. 
Виплата страхових сум, зазначених у підпунктах "а" і "б", у зв`язку за настанням страхової події провадиться за вирахуванням раніше виплачених страхових сум за цю ж саму страхову подію. При цьому страхова сума з даного виду страхування виплачується незалежно від виплат за іншими видами страхування і виплат у порядку відшкодування збитків.
Отже, позивач у зв`язку із первинним встановленням йому ІІ групи інвалідності (причинний зв`язок: захворювання пов`язане з проходження військової служби) набув з 1997 право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням в порядку, встановленому Умовами №488.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03.11.2006 №328-V статтю 16 Закону №2011-ХІІ викладено в новій редакції, яка діяла з 01.01.2007, та якою було введено поняття «одноразова грошова допомога».
Відповідно до статті 16 Закону №2011-ХІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 28.05.2008 №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі - Постанова №499).
Пунктом 2 Постанови №499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Пунктом 3 Постанови №499 передбачено завершити виплату страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 року, відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року №488, а також одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284.
В подальшому, з 01.01.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 №5040-VI (далі - Закон №5040-VI), яким Закон №2011-ХІІ було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4.
Так, пунктом 2 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ в редакції Закону №5040-VI було передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.
Також, пункт 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ в редакції Закону №5040-VI встановлював, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаних вище норм права, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
В контексті описаного вище правового регулювання суд зауважує, що на зміну обсягу прав особи у сфері соціального захисту військовослужбовців, в т.ч. на отримання одноразової грошової допомоги або страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням, може впливати настання обставин, з якими законодавство прямо пов`язує рівень соціального захисту, зокрема зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, що передбачено Законом №2011-ХІІ (з урахуванням Постанови №499, Порядку №975) та Умовами №488.
Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 22.03.2018 у справі №278/307/17, відповідно до якої законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги. «Обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відтак, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Як зазначалось судом вище, вперше інвалідність позивачу встановлено у 1997 і у зв`язку з цим він набув право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням, а тому при вирішенні питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги слід враховувати факт призначення і виплати останньому суми обов`язкового особистого державного страхування.
Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 29.10.2018 року по справі № 820/2504/18.
Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження або спростування обставин щодо отримання позивачем за фактом встановлення інвалідності вперше страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням згідно з Умовами №488.
Разом з тим, суд зауважує, що оскаржуване рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу спірної грошової допомоги не ґрунтується на тому, що попередньо позивач отримав суму обов`язкового особистого державного страхування у зв`язку з визнанням особою з інвалідністю вперше.
Водночас, змістом Витягу з протоколу №56/в від 04.07.2025 стверджується, що відповідач відмовив позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності з підстави того, що ОСОБА_1 звернувся із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 08.01.2025, а інвалідність йому встановлена 13.07.1997 тобто понад трирічний термін та під час переогляду в 2024 році групу інвалідності та її причинний зв`язок залишено без змін, ОСОБА_1 не має права на призначення одноразової грошової допомоги.
Проте доказів того, що позивачу було в 1997 році встановлено ІІ групу інвалідності з із зазначенням причини: захворювання так пов`язані з проходженням військової служби, матеріали справи не містять.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пройшов повторний огляд 12.09.2024 року та йому встановлено другу групу інвалідності з 29.07.2024 року "захворювання так пов`язані з проходженням військової служби". Інвалідність встановлена на строк до 01 серпня 2026 року.
Також матеріалами справи підтверджується, що до встановлення ІІ групи інвалідності 12.09.2024, позивач мав ІІІ групу інвалідності.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
- у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;
- у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як передбачено пп. 4 пункту 4 Порядку № 975 (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) одноразова грошова допомога призначається у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
Згідно пункту 17 Порядку у разі встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від групи інвалідності та її причинного зв`язку:
військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин у розмірі:
400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;
300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;
250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи;
Згідно п.19 Порядку, якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Таким чином, при прийнятті рішення судом враховано, що відповідачем не заперечується, наявність факту інвалідності позивача згідно Довідки до акта огляду МСЕК Серії 12 ААД № 083123, група інвалідності друга з 29.07.2024р., причина інвалідності, захворювання так пов`язане з проходженням військової служби. 
Також відповідачем не заперечується факт не отримання позивачем одноразової грошової винагороди з моменту встановлення інвалідності вперше 13.07.1997 році.
Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства про соціальний і правовий захист військовослужбовців, суд приходить до висновку що оскаржуване рішення відповідача не відповідає вимогам п.п. 3, 6, 8 ст.2 КАС України в частині не дотримання принципів обґрунтованості, тобто урахування усіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення, розсудливості та пропорційності зокрема дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. 
Суд зазначає, що законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інших нормативно-правових актів. Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04 липня 2025 № 56/в про відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи з 12.09.2024, є протиправним та підлягає скасуванню.
Решта доводів та заперечень учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють. Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими, а позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 00034022, 03168, Україна, місто Київ, проспект Повітряних Сил, будинок 6) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04 липня 2025 № 56/в, в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби.
Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби, у розмірі встановленому постановою КМУ від 25.12.2023 №975 виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова