Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року Справа№200/5103/25 

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (письмове провадження) адміністративну справу за позовом 
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10), 
про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Александрова О.О., звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив суд: 
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в перерахунку пенсії від 19.06.2025 № 052530004788;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII, за вислугу років, як працівника освіти, періоди її роботи з 19.08.1987 по 26.03.1990, з 03.04.1990 по 24.08.1990, з 25.08.1990 по 31.10.1990, з 01.11.1990 по 30.08.2003, з 01.09.2003 по 10.08.2007, з 02.12.2010 по 29.08.2011, з 30.08.2011 по 31.12.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсії станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
14 липня 2025 року ухвалою відкрито провадження у справі №200/5103/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Адміністративний позов відповідачем отримано 11.07.2025 о 16:04 год, ухвалу суду про відкриття провадження в адміністративній справі від 14.07.2025 року відповідачем отримано 15.07.2025 о 00:50 год, згідно довідок про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача в підсистемі ЄСІТС «Електронний кабінет».
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6, 8 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.
Позовні та інші заяви, скарги та інші визначені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів.
Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.
Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, подають процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняють інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", якщо інше не визначено цим Кодексом.
Особливості використання електронного цифрового підпису в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Абзацом другим підпункту 15.16 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацію України у газеті “Голос України” та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення про ЄСІТС).
В газеті "Голос України" від 04.09.2021 № 168 (7668) Вищою радою правосуддя опубліковано оголошення про початок функціонування трьох таких підсистеми (модулів) ЄСІТС: "Електронний кабінет"; "Електронний суд"; підсистема відеоконференцзв`язку.
З урахуванням статті 253 Цивільного кодексу України підсистеми "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистема відеоконференцзв`язку офіційно розпочали функціонування 5 жовтня 2021 року.
Відповідно до п. 10 Положення про ЄСІТС, адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС у добровільному порядку.
Пункт 17 Положення про ЄСІТС визначає, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Відповідно до пункту 25 Положення про ЄСІТС процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду виключно з використанням підсистеми "Електронний суд".
Станом на 29 січня 2026 року відповідач відзиву на позовну заяву не надав.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З 22 серпня 2025 року по 12 вересня 2025 року суддя знаходився у щорічній відпустці, з 22 жовтня 2025 року про 24 жовтня 2025 року суддя знаходився у додатковій відпустці, 21 листопада 2025 року суддя знаходився у відпустці, з 22 листопада 2025 року по 28 листопада 2025 року суддя знаходився у відрядженні, з 30 грудня 2025 року по 07 січня 2026 року суддя знаходився у відпустці.
Дослідивши матеріали адміністративної справи суд встановив їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 з грудня 2024 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має стаж працівника освіти більше 30-ти років. 
03.01.2025 вперше та 13.06.2025 вдруге ОСОБА_1 звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою щодо допризначення пенсії, а саме про встановлення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно п. 7.1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також про зарахування до страхового стажу періодів її роботи. Для підтвердження свого страхового спеціального стажу, ОСОБА_1 надала до органів Пенсійного фонду, зокрема, наступні документи: паспорт громадянина України, РНОКПП, трудову книжку серії НОМЕР_3 від 18.08.1987, диплом серії НОМЕР_4 від 29.06.1987, довідки від 02.01.2025 № 01-38/0006 та від 12.06.2026 (2025) № 05-26/11 видані відділом освіти Мирноградської міської ради Міністерством освіти і наук, інші належні документи. 
Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в перерахунку пенсії від 19.06.2025 № 052530004788 було відмовлено ОСОБА_1 в розгляді заяви щодо допризначення пенсії в зв`язку з додатково наданими документами відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, зазначено, що: до страхового стажу не зарахована періоди роботи з 19.08.1987 по 26.03.1990, оскільки відсутнє документальне підтвердження нездійснення російською федерацією пенсійних виплат за зазначені періоди відповідно до Постанови КМУ від 16.05.2025 № 562; ОСОБА_1 необхідно надати документальне підтвердження неотримання пенсійних виплат від органів пенсійного забезпечення російської федерації; в довідці від 02.01.2025 № 01-38/0006 не зазначено форма власності, надання відпустки без збереження заробітної плати, перебування по догляду за дитиною до трьохрічного віку та довідку від 12.06.2026 № 05-26/11 неможливо зарахувати до спеціального стажу, оскільки дата видачі 12.06.2026.
Позивач вважає що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в перерахунку пенсії від 19.06.2025 № 052530004788 є незаконним та протиправним, оскільки її стаж роботи як працівника освіти відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", становить 34 роки 17 днів (за період роботи: з 19.08.1987 по 26.03.1990, з 03.04.1990 по 24.08.1990, з 25.08.1990 по 31.10.1990, з 01.11.1990 по 30.08.2003, з 01.09.2003 по 10.08.2007, з 02.12.2010 по 29.08.2011, з 30.08.2011 по 31.12.2024) підтверджено записами трудової книжки та наданими нею уточнюючими довідками. Водночас, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, тому положення Закону № 2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 21318350, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 29013, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Хмельницький, вул. Чекірди Гната, буд. 10, організаційно-правова форма – орган державної влади.
Дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи докази, суд встановив наступне.
Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в перерахунку пенсії від 19.06.2025 № 052530004788, відповідачем розглянуто заяву, позивача подану через вебпортал від 12.06.2025 щодо допризначення пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами (дорахувати стаж, який не був зарахований при призначенні пенсії та виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України ‘‘Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі-Закон)), ОСОБА_1 з 19.08.1987 по 26.03.1990 працювала в російській федерації, до страхового стажу не зарахована періоди роботи з 19.08.1987 по 26.03.1990, оскільки відсутнє документальне підтвердження нездійснення російською федерацією пенсійних виплат за зазначені періоди відповідно до Постанови КМУ від 16.05.202 5 № 562; в довідці від 02.01.2025 № 01-38/0006 не зазначено форму власності, надання відпустки без збереження заробітної плати, перебування по догляду за дитиною до трьохрічного віку та довідку від 12.06.2026 № 05-26/11 неможливо зарахувати до спеціального стажу, оскільки дата видачі 12.06.2026.
Згідно Форми РС-право, страховий стаж позивача становить 38 років 6 місяців 8 днів, періоди з 19.08.1987 по 26.03.1990, з 01.09.2003 по 31.12.2003, з 01.11.2024 по 31.12.2024 до страхового стажу не зараховано, періоди з 03.04.1990 по 30.08.2003, з 01.01.2004 по 10.08.2007, з 02.12.2010 по 30.09.2024 зараховано до страхового стажу позивача.
Трудовий стаж позивача підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_3 від 19.08.1987 року, згідно записів якої:
- позивач 19.08.1987 по 26.03.1990 працювала вчителем фізики та астрономії в Остерській середній школі Рославльського району Смоленської області (сучасна територія Російської Федерації), запис №№ 1-2 (1 роки 7 місяців 7 днів);
- вчителем фізики у Середній школі № 11 м. Димитрова Красноармійського району з 03.04.1990 по 24.08.1990 (наказ від 09.04.1990 № 31-к), запис у трудовій книжці №3 (0 років 04 місяці 21 день); 
- вчителем фізики у Середній школі № 11 м. Димитрова Красноармійського району з 25.08.1990 (наказ від 27.08.1990 № 82-к-9) по 31.10.1990 (наказ від 01.11.1990 № 12- к), записи у трудовій книжці №№ 4-5 (0 років 2 місяці 6 днів); 
- вчителем фізики у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 11 Димитровської міської ради з 01.11.1990 (наказ від 01.11.1990 № 12-к) по 30.08.2003 (наказ від 30.08.2003 № 41-к), записи у трудовій книжці №№ 5-6 (12 років 9 місяців 29 днів);
- вчителем фізики у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 4 Димитровської міської ради з 01.09.2003 (наказ відділу освіти від 30.08.2003 № 256-к) по 10.08.2007 (наказ по ЗОШ про звільнення від 10.08.2007 № 41-к), записи у трудовій книжці №№ 7-8 (3 роки 11 місяців 9 днів);
- вчителем фізики у загальноосвітній школі-інтернат І-ІІІ ступенів Димитровської міської ради з 02.12.2010 (наказ відділу освіти від 02.12.2010 № 409-к) по 29.08.2011 (наказ по відділу освіти про звільнення від 29.08.2011 № 287-к), записи у трудовій книжці №№ 15-16 (0 років 8 місяців 27 днів);
- вчителем фізики у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 10 Димитровської міської ради з 30.08.2011 (наказ відділу освіти від 30.08.2011 № 288-к) по 31.12.2024 (наказ по ЗЗСО про звільнення від 31.12.2024 № 201-к), записи у трудовій книжці №№ 17-20 (13 років 4 місяці 1 день).
Відтак, згідно записів трудової книжки загальна тривалість спеціального стажу позивача за професією «вчитель» становить 34 роки 0 місяців 10 днів.
Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5), за позивача у періоди з 01.01.1999 по 30.08.2003, з 01.09.2003 по 10.08.2007, з 02.12.2010 по 29.08.2011, з 30.08.2011 по 31.12.2024 сплачено страхові внески, періоди роботи з 1999 року по 2006 рік, 7 місяців 10 днів 2007 року, грудень 2010 року, з 2011 року по 2024 рік включно, загальна тривалість обліковано за кодом обліку спецстажу ЗПЗ055Е1.
Відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 (далі – Порядок №454): під кодом ЗПЗ055Е1 обліковується спеціальний стаж працівників освіти за наявності спеціального стажу роботи за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Згідно довідки Відділ освіти Мирноградської міської ради Донецької області від 10.07.2025 № 01-38/0902, позивач дійсно працювала: вчителем фізики у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 11 Димитровської міської ради з 01.11.1990 (наказ від 01.11.1990 № 12-к) по 30.08.2003 (наказ від 30.08.2003 № 41-к); вчителем фізики у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 4 Димитровської міської ради з 01.09.2003 (наказ відділу освіти від 30.08.2003 № 256-к) по 10.08.2007 (наказ по ЗОШ про звільнення від 10.08.2007 № 41-к); вчителем фізики у загальноосвітній школі-інтернат І-ІІІ ступенів Димитровської міської ради з 02.12.2010 (наказ відділу освіти від 02.12.2010 № 409-к) по 29.08.2011 (наказ по відділу освіти про звільнення від 29.08.2011 № 287-к); вчителем фізики у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 10 Димитровської міської ради з 30.08.2011 (наказ відділу освіти від 30.08.2011 № 288-к) по 31.12.2024 (наказ по ЗЗСО про звільнення від 31.12.2024 № 201-к). З 29.04.2013 по 04.05.2013 була у відпустці без збереження заробітної плати (наказ по Загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 10 Димитровської міської ради Донецької області від 26.04.2013 № 10-к).
Згідно Свідоцтва про народження дитини Серії НОМЕР_5 від 28.01.1995 року позивач є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.
Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі – Закон № 1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій […].
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Частиною ст. 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються виплати: […] у тому числі, пенсія за віком; […].
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Щодо зарахування до страхового та спеціального стажу періоду роботи позивача у період з 19.08.1987 по 26.03.1990 суд зазначає наступне.
Згідно ст. 4 Закону №1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до ст. 24-1 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (далі – Угода від 13 березня 1992 року), яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Статтею 3 Угоди від 13 березня 1992 року визначено, що усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Стаття 6 Угоди від 13 березня 1992 року визначає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Відповідно до ст. 8 Угоди від 13 березня 1992 року, органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами.
Статтею 11 Угоди від 13 березня 1992 року визначено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Слід урахувати, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення», якою передбачено вихід України з Угоди від 13.03.1992. 
За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року.
Разом з тим, ч. 2 ст. 13 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13.03.1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.
Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковане у Офіційному віснику України 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.
Відповідно до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
У Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відтак, з урахуванням статті 13 Угоди, не зважаючи на вихід України з цього міжнародного договору, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
З урахуванням викладеного суд констатує, що на час трудової діяльності позивача у спірний період Угода була чинною, а тому її положення протиправно не були застосовані відповідачем та, як наслідок, не зараховано до страхового та спеціального стажу позивача період роботи з 19.08.1987 по 26.03.1990 року.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2024 року у справі № 340/4436/23.
Поряд із цим, у постанові від 17 вересня 2024 року у справі №580/3576/22 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність інформації про припинення виплати пенсії на території держав-учасниць Угоди не може бути підставою для відмови у призначенні, поновленні виплати пенсії за новим місцем проживання пенсіонера.
Згідно п. 2-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191, до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е», пункту «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, зокрема, вчителі.
Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Аналіз цих норм права дає підстави зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.
Зазначений підхід до застосування пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV в аналогічних спорах неодноразово було висвітлено у постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №234/13835/17, від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 450/3061/16-а., від 02 березня 2020 року у справі № 175/4084/16-а, від 22 лютого 2024 року у справі № 260/323/20.
Відтак, призначення пенсії вперше, досягнення пенсійного віку підтверджено матеріалами адміністративної справи.
Спірним питанням у справі є достатність у позивача спеціального стажу, який має становити 30 та більше років.
Відповідачем не враховано уточнюючі довідки через відсутність інформації відносно форми власності, відпустки по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку, описки у даті видачі довідки.
Щодо відсутності інформації відносно форми власності та описки у даті видачі довідки суд вважає такі доводи відповідача проявом надмірного формалізму, що в розрізі приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, суперечить дотриманню необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Щодо відсутності відомостей про відпустку по догляду за дитиною суд зазначає наступне.
Згідно ст. 179 КЗпП України в редакції чинній станом на січень 1995 року, жінкам надаються відпустки по вагітності і родах тривалістю сімдесят календарних днів до родів і п`ятдесят шість (у разі ненормальних родів або народження двох чи більше дітей - сімдесят) календарних днів після родів, які обчислюються сумарно і надаються жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до родів, і, за їх бажанням, частково оплачувані відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років з виплатою за ці періоди допомоги по державному соціальному страхуванню (відповідно до Закону N 871-12 від 20.03.91 частково оплачувані відпустки, передбачені цією статтею, з 1.01.92 надаються жінкам до досягнення дитиною віку трьох років).
Крім зазначених відпусток, жінці, за її заявою, надається додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років. У разі, коли дитина потребує домашнього догляду, жінці надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше, як до досягнення дитиною шестирічного віку.
Згідно ст. 181 КЗпП України, як у редакції чинній станом на січень 1995 року, так і у поточній редакції, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Відтак, оскільки період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною підлягає зарахуванню до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю, незазначення в уточнюючій довідці інформації про відпустку по догляду за дитиною не може бути підставою для неврахування до спеціального стажу позивача такої довідки, а сама по собі відсутність такої інформації у довідці не створює правових наслідків.
Водночас, суд установив, що згідно записів трудової книжки, з урахуванням періоду безоплатної відпустки, спеціальний стаж позивача за періоди з 19.08.1987 по 26.03.1990, з 03.04.1990 по 24.08.1990, з 25.08.1990 по 31.10.1990, з 01.11.1990 по 30.08.2003, з 01.09.2003 по 10.08.2007, з 02.12.2010 по 29.08.2011, з 30.08.2011 по 31.12.2024, становить більше 30 років, а відтак вона набула право на виплату спірної допомоги.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких слушних обґрунтувань позиції відповідача щодо правомірності оскаржуваного рішення.
Підсумовуючи аналіз правомірності рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах в контексті приписів ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання принципу пропорційності та дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення, отже спірне рішення відповідача не є таким, що прийнято з врахуванням принципів добросовісності та розсудливості.
З огляду на означене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту свого порушеного шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та призначити пенсію, суд зазначає наступне.
Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
В постанові від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення «ефективного правосуддя» та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Зазначені висновки також відповідають позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.
Водночас у постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював висновок, згідно якого у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. 
Враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, а також те, що підчас розгляду адміністративного спору судом встановлено дотримання позивачем необхідних умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах щодо віку, страхового та пільгового стажу за Списком №2, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.
Розподіляючи судові витрати зі сплати судового збору суд виходить з такого.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно квитанції № 0.0.4451245240.1 від 10.07.2025 року позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Враховуючи викладене, суд стягує судовий збір у розмірі 968,96 грн з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись Конституцією України, Законом № 1788-ХІІ, Законом № 1058-IV та Кодексом адміністративного судочинства України, суд –

УХВАЛИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (ЄДРПОУ 21318350, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 29013, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Хмельницький, вул. Чекірди Гната, буд. 10), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 19.06.2025 № 052530004788.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII, за вислугу років, як працівника освіти, періоди її роботи з 19.08.1987 по 26.03.1990, з 03.04.1990 по 24.08.1990, з 25.08.1990 по 31.10.1990, з 01.11.1990 по 30.08.2003, з 01.09.2003 по 10.08.2007, з 02.12.2010 по 29.08.2011, з 30.08.2011 по 31.12.2024.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсії станом на день її призначення, відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968 (Дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. 
Повний текст рішення складено та підписано 03 лютого 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя О.М. Кониченко