ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року		Справа № 380/16729/24 пров. № А/857/17822/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року (суддя Андрусів У.Б., м.Львів), -
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУПФ), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - ГУПФ-1), в якому просила:
визнати протиправними дії відповідачів щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії та невиплаті підвищення пенсії ОСОБА_1 , як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ), із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком;
зобов`язати ГУПФ здійснити перерахунок підвищення пенсії, нарахування та виплату ОСОБА_1 згідно з пунктом «г» статті 77 Закону №1788-ХІІ із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.06.2024.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ-1 від 12.06.2024 №913170140166 (далі - Рішення). Зобов`язано ГУПФ-1 здійснити з 01.06.2024 нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-ХІІ з урахуванням виплачених сум. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржило ГУПФ, яке із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі вказує, що оскільки позивачка народилися та знаходились на спецпоселенні разом з репресованою матір`ю, вона є членом сім`ї репресованої особи, тому підстав для встановлення підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону 1788-ХІІ із розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком немає. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду законними та обґрунтованими, просить залишити його без змін, а апеляційну скарги - без задоволення.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка не належить до категорії репресованих осіб, а є членом сім`ї репресованої особи.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 02.08.1974, з народження прізвище позивачки « ОСОБА_2 », після одруження - « ОСОБА_3 ».
ОСОБА_4 батьками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Аркагалінськ Сусуманського району Магаданської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Аркагалінською сільською радою Сусуманського району Магаданської області 15.03.1956, актовий запис №53.
Як вбачається з довідки, виданої Львівським обласним судом УРСР від 18.04.1990 №44-34у/90, справа, по якій у 1945 році була засуджена ОСОБА_7 , 1925 р. н., переглянута президією Львівського обласного суду 08.02.1990. Вирок військового трибуналу військ НКВС Дрогобицької області від 22.12.1945 відносно ОСОБА_6 , за яким строк відбуття покарання останній вираховувався з 21.08.1945, скасовано, а справу закрито за відсутністю в її діях складу злочину з поверненням усього конфіскованого майна або його вартості. Громадянка ОСОБА_8 по даній справі реабілітована.
За змістом довідки №25/70 від 27.07.1991, виданої військовою прокуратурою Краснознаменного Одеського військового округу, ОСОБА_5 , 1927 р. н., репресований 21.03.1947 військовим трибуналом Одеського військового округу, кваліфікація діяння і міри покарання з урахування внесених змін у вирок (несудове рішення) за ст. 54-1 «б» і 54-ІІ УК УССР, 10 років позбавлення волі з пониженням прав терміном на 5 років і конфіскацією майна, арештований 23.10.1946 та звільнений 30.05.1953. На підставі статті 1 Закону Української ССР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітований.
Згідно з архівною довідкою виконавчого комітету Магаданської обласної ради народних депутатів від 19.12.1991 №8/Н-20 ОСОБА_6 , 1925 р. н., була засуджена 22.12.1945 і перебувала у місцях позбавлення волі з 21.08.1945 до 16.10.1954, в тому числі на території Магаданської області з 23.11.1949 по 16.10.1954. Крім того, з 05.11.1954 по 29.04.1956 перебувала у засланні на поселенні в Магаданській області. 
Відповідно до довідки Управління по Львівській області Комітету державної безпеки Української РСР від 05.02.1992 №10/2522 ОСОБА_6 , 1925 р. н., уродженка с. Медика Медиківського району Дрогобицької області нині Республіка Польща, перебувала з 02.08.1945 до 16.10.1954 у місцях позбавлення волі (була засуджена за ст. 54-Іа, 54-ІІ КК УРСР).
Позивачка має право на пільги, передбачені рішеннями Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (далі - Закон 962-XII), що підтверджується посвідченням від 07.09.2018 №147/23-П, виданим Львівською обласною радою.
У відповідь на заяву щодо перерахунку пенсії листом ГУПФ надало позивачці копію Рішення ГУПФ-1 про відмову у перерахунку пенсії.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З метою ліквідації наслідків беззаконня, допущених з політичних мотивів до громадян України, поновлення їх прав, встановлення компенсації за незаконні репресії та пільги 17.04.1991 прийнято Закон №962-XII.
Статтею 1 Закону №962-XII (у редакції, чинній до 05.05.2018) регламентовано, що реабілітованими слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 вказаного Закону.
Реабілітованими визнаються також громадян, засуджені за: антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР від 25.12.1958 «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» та статтею 62 Кримінального кодексу України в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28.10.1989 «Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14.04.1989 «Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР»; поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України; порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.
Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.
Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.
Законом України від 13.03.2018 №2325-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», який набрав чинності 05.05.2018, змінено назву Закону №962-ХІІ на «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, 6, а також визнано такою, що втратила чинність постанову Верховної Ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні».
Відповідно до приписів статті 11 Закону №962-XII у цьому законі терміни вживаються у такому значенні: репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.
Репресіями комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, за дефініцією цієї норми, є засоби примусу, що здійснювалися репресивними органами комуністичного тоталітарного режиму у 1917-1991 років, зокрема, позасудовими органами, проти окремих осіб, груп населення, народів з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів у формах, визначених цим Законом.
Статтею 12 Закону №962-XII унормовано, що реабілітованими визнаються особи: 
1) які до 24.08.1991 були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; 
2) стосовно яких до 24.08.1991 були здійснені репресії у формах, визначених ст. 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; 
3) стосовно яких до 24.08.1991 були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; 
4) які до 24.08.1991 були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 ст. 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину;
5) стосовно яких до 24.08.1991 за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених ст. 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24.08.1991, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.
Частиною першою статті 4 Закону №962-XII передбачено поновлення реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.
Відповідно до статті 13 Закону №962-XII потерпілими від репресій є:
- чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою;
- діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року №185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена;
- інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.
Системний аналіз зазначених норм дає змогу виснувати, що потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі: діти, які були переселені разом з батьками; діти, які народилися під час перебування репресованої особи на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.
З матеріалів справи видно, що 07.09.2018 Львівська обласна рада видала позивачці посвідчення №147/23-П, що підтверджує її право на пільги та компенсації, встановлені Законом №962-XII.
Факт народження позивачки ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Аркагалінськ Сусуманського району Магаданської області підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 під час перебування матері - ОСОБА_8 - у засланні на поселенні в Магаданській області, про що свідчать відомості з архівної довідки виконавчого комітету Магаданської обласної ради народних депутатів від 19.12.1991 №8/Н-20. Згідно з довідкою, виданою Львівським обласним судом УРСР від 18.04.1990 №44-34у/90, ОСОБА_8 є реабілітованою.
З урахуванням зазначеного позивачка є членом сім`ї репресованої особи, яку в подальшому реабілітовано, та народжена під час перебування матері у засланні. 
Згідно з пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії підвищуються на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до пункту 6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.02.2008 № 654 (далі - Постанова №654) передбачено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 грн.
За правилами статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.
Частиною четвертою статті 28 Закону №1058-IV унормовано, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.
Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону №1788-XII, який має вищу юридичну силу, а не положеннями Постанови №654, зважаючи на те, що підпункт 2 пункту 4 цієї постанови звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону №1788-XII.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 10.10.2018 у справі №446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі №446/1515/16-а, від 06.02.2019 у справі №446/1848/16-а, від 04.03.2020 у справі №446/1566/16-а.
Враховуючи те, що позивачка не належить до категорії репресованих осіб, а є членом сім`ї репресованої особи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у неї права на отримання підвищення до пенсії у розмірі, встановленому пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-XII, з розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком.
При цьому в контексті статті 308 КАС, виходячи з доводів апеляційної скарги, ГУПФ по суті заперечувало право позивача на отримання підвищення до пенсії з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, що відповідно і підтримано судом першої інстанції.
Відтак, апеляційна скарга ГУПФ, з урахуванням висновків суду першої інстанції є безпідставною та необґрунтованою.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич