П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/2777/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк Олександр Петрович 
Суддя-доповідач - Капустинський М.М. 
22 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Шидловського В.Б.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.
Позивач просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» щодо не розгляду запиту на отримання інформації ОСОБА_1 від 22 травня 2025 року;
- зобов`язати Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 травня 2025 року та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства України.
Позов обґрунтовано тим, що у серпні 2024 року позивача було визнано особою з інвалідністю ІІ групи по загальному захворюванню та призначено пенсію по інвалідності. Однак виплату такої пенсії було припинено починаючи з квітня 2025 року. Як повідомило позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, виплату пенсії по інвалідності було припинено у зв`язку з надходженням інформації від Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про скасування рішення МСЕК, яким позивачу встановлено другу групу інвалідності. За наведених обставин позивач звернувся до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» з метою отримання матеріалів перевірки обґрунтованості рішення МСЕК від 16 серпня 2024 року щодо встановлення позивачу інвалідності, у тому числі копію висновку про скасування такої інвалідності. Проте позивач не отримував жодних відомостей про результати розгляду поданого запиту про отримання інформації, станом на день звернення до суду з цим позовом відповідь на запит, фактично, відсутня.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 22 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із запитом про отримання інформації відповідно до статті 7 Закону України «Про отримання інформації». В обґрунтування поданого запиту зазначено, що згідно виписки з акту огляду МСЕК серії 12 ААД №150036 від 16 серпня 2024 року позивач був визнаний особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання та призначено пенсію по інвалідності. Однак з 01 квітня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області припинило виплату позивачу пенсії на підставі того, що згідно інформації, яка надійшла до Пенсійного фонду України від Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», було скасовано рішення МСЕК про встановлення позивачу інвалідністю у зв`язку з проведенням перевірки обґрунтованості раніше ухваленого рішення про встановлення інвалідності. У зв`язку з цим позивач з метою захисту своїх прав та інтересів у своєму запиті від 22 травня 2025 року просив відповідача надати таку інформацію (документи): копії матеріалів перевірки обґрунтованості рішення МСЕК від 16 серпня 2024 року щодо встановлення ОСОБА_1 інвалідності ІІ групи загального захворювання; копію висновку Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про скасування ОСОБА_1 рішення МСЕК від 16 серпня 2024 року про визнання інвалідності ІІ групи загального захворювання.
Додатково позивачем 22 травня 2025 року надіслано запит аналогічного змісту і до Центру оцінювання функціонального стану особи, який є структурним підрозділом Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України». Зазначені обставини не заперечуються учасниками справи.
Відповідь за результатами розгляду вказаних запитів позивач просив надати в електронному вигляді шляхом надсилання її на адресу електронної пошти.
Зазначені вище запити були надіслані на адресу відповідача засобами електронної пошти 22 травня 2025 року.
Однак, як стверджується у позові та не спростовано відповідачем у ході судового розгляду справи, станом на день звернення позивача до суду з цим позовом позивач не отримував відповіді на надіслані ним запити від 22 травня 2025 року.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року №2657-XII (далі - Закон №2657-XII).
Згідно частини першої статті 5 Закону №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону №2657-XII право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.
Згідно з частинами першою, другою статті 7 Закону №2657-XII визначено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, регулюється Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Статтею 1 Закону №2939-VI передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до статті 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Відповідно до частин першої-п`ятої 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Як вбачається зі встановлених у цій справі обставин, позивач звернувся до відповідача (у тому числі і до його структурного підрозділу – Центру оцінювання функціонального стану особи) із запитом на інформацію щодо отримання певного переліку документів, які стосуються проведення перевірки обґрунтованості рішення МСЕК щодо встановлення ОСОБА_1 інвалідності у серпні 2024 року. Зазначені запити направлені на адресу відповідача (у тому числі його структурного підрозділу) засобами електронної пошти.
Дослідивши зміст зазначених вище запитів, суд зауважує, що такі відповідають вимогам частини п`ятої статті 19 Закону №2939-VI.
Водночас положеннями частини третьої цієї ж статті передбачається можливість подання запитувачем запиту на отримання інформації в електронній формі. Так, на вибір запитувача, запит на отримання інформації може бути надісланий розпоряднику інформації засобами електронної пошти.
Разом з цим направлення запитувачем запиту на отримання інформації саме засобами електронної пошти не позбавляють розпорядника інформації надати відповідь на такий запит у встановлений законом строк.
Зокрема, пунктом 6 частини першої статті 14 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно частини першої статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Водночас частиною четвертою статті 20 Закону №2939-VI передбачено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Згідно частини другої статті 22 Закону №2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону №2939-VI у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
Згідно частини п`ятої статті 22 Закону №2939-VI відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовий формі.
Отже, законом чітко визначено строк розгляду запиту на інформацію, який становить п`ять робочих днів з дня його отримання. Такий строк може бути продовжений до 20 робочих днів із завчасним повідомленням у письмовій формі про це особи, яка подала запит. Розпорядник інформації зобов`язаний надати відповідь на письмовий запит запитувача інформації, при цьому така відповідь повинна бути повною, достовірною та точною. У випадках, визначених частиною першою статті 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити у наданні запитуваної інформації, надіславши мотивовану відмову у письмовій формі особі, яка подала запит на інформацію.
Натомість згідно встановлених у даній справі обставин відповідач усупереч наведеним вище вимогам законодавства не надав жодної інформації на запит ОСОБА_1 від 22 травня 2025 року або ж мотивованої відмови у наданні запитуваної інформації.
Доказів того, що надіслані позивачем 22 травня 2025 року запити на отримання інформації не були отримані Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (у тому числі його структурним підрозділом – Центру оцінювання функціонального стану особи), відповідач суду не надав.
Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка полягає у не розгляді запиту ОСОБА_1 від 22 травня 2025 року, що призвело до порушення його права на отримання достовірної, точної та повної відповіді на його запит.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з огляду на ненадання відповідачем відповіді на запит позивача від 22 травня 2025 року, зважаючи на положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено повноваження суду при вирішенні справи, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду запиту ОСОБА_1 від 22 травня 2025 року та зобов`язання розглянути запит позивача від 22 травня 2025 року і надати на нього відповідь.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Шидловський В.Б.    Сапальова Т.В.