ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

08 січня 2026 року 	м.Суми	

Справа №587/2531/21 
Номер провадження 22-ц/816/562/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І., 
у присутності:
представника позивача відділу «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумської області – Граділь Оксани Анатоліївни, 
відповідача – ОСОБА_1 та її представника – адвоката Смирнової Ольги Леонідівни, 
третіх осіб: представника служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації – Максименко Наталії Володимирівни, ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Смирновою Ольгою Леонідівною, 
на рішення Сумського районного суду Сумської області від 13 травня 2024 року у складі судді Степаненка О.А., ухваленого в м. Суми, повне судове рішення складено 19 червня 2024 року, 
в цивільній справі за позовом відділу «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи - служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації, Комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини», ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

у с т а н о в и в :

У грудні 2021 року відділ «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області звернувся до суду з вказаним позовом, в інтересах малолітньої ОСОБА_4 (після зміни прізвища та по батькові – ОСОБА_3 ), в якому просив: позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки – ОСОБА_5 в розмірі усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Свої вимоги відділ мотивував тим, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 17 грудня 2020 року за рішенням виконавчого комітету Верхньосироватської сільської ради Сумського району № 132 «Про тимчасове відібрання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поміщення її до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини», малолітню ОСОБА_4 було вилучено із родини матері – відповідачки ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням нею своїх батьківських обов`язків. Рішенням Сумського районного суду Сумської області № 587/2743/20 ОСОБА_4 відібрана у матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав та залишена на виховання у державному дитячому закладі на повному державному утриманні. 
Зазначив, що ОСОБА_1 не може створити гідних умов для виховання та розвитку малолітньої дочки, постійно вживає алкоголь та перебуває в компанії з особами без постійного місця проживання, що є прямою загрозою для життя та здоров`я дитини. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, чим грубо порушує право дитини на виховання в сім`ї. 
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13 травня 2024 року позов відділу «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області в інтересах малолітньої ОСОБА_3 - задоволено.
Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України, зареєстровану в АДРЕСА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Суми, Сумської області (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Суми) 27 квітня 2022 року, актовий запис № 1522).
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно, і до повноліття дитини, починаючи стягнення з дня подання позову, тобто з 01 грудня 2021 року.
Кошти перераховувати на особистий рахунок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Ощадному банку України.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вирішено залишити на виховання у державному дитячому закладі.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – 1 816 гривень судового збору в доход держави.
Будучи незгодною із рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Смирнову О.Л., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що відділом не було надано доказів на підтвердження своїх тверджень про ведення позивачем аморального способу життя, те, що вона пиячила, не піклувалася про дитину, створювала небезпечні умови проживання, які несли загрозу дитині. 
Звертає увагу на те, що після народження дитини у ОСОБА_1 виникли важкі життєві труднощі, у зв`язку з чим вона деякий час з дитиною проживала в КУ «Центр матері і дитини», з якого відрахована за порушення правил внутрішнього розпорядку, але у повідомленні установи не йде мова про здійснення позивачем неналежного догляду дитини під час перебування в цій установі. 
Наголошує на тому, що допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка здійснювала соціальний супровід ОСОБА_1 з осені 2019 року до травня 2020 року підтвердила, що за час здійснення нею нагляду дитина була доглянутою, регулярно відвідувала лікарів, зауважень з приводу догляду в неї не було. 
Вважає, що суд також безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , які підтвердили належне виконання позивачем своїх батьківських обов`язків, та забезпечення дитини усіма необхідними речами. Натомість в основу судового рішення покладено покази лікаря-педіатра Сумського спеціалізованого будинку дитини ОСОБА_8 , але наявність виліковних хвороб маленької дитини за короткий проміжок її життя не свідчить про ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків, до того ж про ці хвороби лікар довідалася з медичної карти, а тому неможливо покласти ці випадки у вину матері. 
На переконання заявника апеляційної скарги, акти обстеження умов проживання від 08 серпня 2019 року та від 17 грудня 2020 року за адресою АДРЕСА_2 є недопустимими, адже після народження дитини позивач в даному будинку не проживала. 
Вважає, що судом першої інстанції надана неналежна оцінка листу адміністрації КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» №195/14 від 17 березня 2023 року, з якого слідує, що позивач періодично відвідувала свою дитину. Висновки суду першої інстанції про те, що дитину поміщено до спеціалізованого будинку дитини через неналежне виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків та через загрозу життю та здоров`ю дитини ґрунтується на припущеннях. 
Крім того, просить врахувати те, що на даний час ОСОБА_1 засуджена до 7 років позбавлення волі, а тому позбавлення її батькових прав буде ще більше посилювати її моральні страждання як матері дитини за якою вона дуже сумує. 
Позивачем, у визначений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку представника позивача та представника третьої особи, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги , пояснення третьої особи ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Суми) 27.04.2022, актовий запис № 1522). 
Батько ОСОБА_4 був записаний згідно частини першої статті 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 03 жовтня 2019 року № 00024128594) (т.2 а.с.114, 115 -116).
Згідно заяви ОСОБА_2 про визнання батьківства № 17-21.15-106 від 30 грудня 2021 року, відомості про дитину було змінено: прізвище ОСОБА_10 на ОСОБА_11 , по батькові ОСОБА_12 на ОСОБА_13 (т. 2, а.с. 114).
17 грудня 2020 року виконавчим комітетом Верхньосироватської сільської ради Сумського району прийнято рішення № 132 «Про тимчасове відібрання малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та поміщення її до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини», малолітню ОСОБА_4 було вилучено із родини матері ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням нею своїх батьківських обов`язків (т.1, а.с.13).
З листа комунальної установи «Центр матері та дитини» Сумської міської ради від 23 грудня 2020 року №86 на адресу відділу «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району вбачається, що ОСОБА_1 проживала в КУ «Центр матері та дитини» з новонародженою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 9 серпня 2019 року до 27 грудня 2019 року. До установи була поселена за направленням Сумського МЦСССДМ (Міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді). На момент прибуття до КУ «Центр матері та дитини» ОСОБА_1 не мала паспорту, коштів. Дитина потребувала особливого догляду та продовження лікування (алкогольна фетопатія, абстинентний синдром новонародженої). Протягом проживання в установі ОСОБА_1 здійснювала елементарний догляд за дитиною, порушувала правила внутрішнього розпорядку (вживала алкоголь, курила). Після відрахування з установи вибула за адресою: АДРЕСА_3 та передана під соціальний супровід МЦСССДМ. Неодноразово відвідувала з дитиною установу та отримувала гуманітарну допомогу у вигляді одягу та взуття для дитини. Під час цих відвідин від неї був відчутний запах перегару (т.1, а. с. 14).
Відповідно до довідки «Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини» № 824/01 від 21 вересня 2021 року ОСОБА_4 перебуває в закладі на вихованні з 08 грудня 2020 року на повному державному утриманні. За час перебування дитини в закладі мати дівчинку провідувала зрідка, останній раз 19 липня 2021 року ( т.1 ар.с.19).
Згідно актів обстеження умов проживання від 08 серпня 2019 року та 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 ( де відповідачка була зареєстрована) у приміщенні не створені належні умови для проживання дитини (т.1 а.с. 8,11-12).
З копії листа старости Великобобрицького старостинського округу від 07 жовтня 2021 року, довідки – характеристики Верхньосироватської сільської ради від 07 жовтня 2021 року, довідки Верхньосироватської сільської ради від 24 січня 2022 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_4 дійсно зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 з 13 листопада 2019 року. Родинних стосунків з власником домоволодіння ( ОСОБА_2 , 1962 року народження) та з іншими особами, зареєстрованими за цією адресою, не має (т. 1, а. с. 20, 21, 47, 172, 173, т. 2 ст. 118).
З висновку Верхньосироватської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 від 17 січня 2022 року №03-24/96 вбачається, що у відповідності з ст. ст. 157, 164 Сімейного кодексу України Верхньосироватська сільська рада Сумського району Сумської області вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 та стягнути аліменти на користь дитини згідно чинного законодавства (т. 1, а.с.32-34).
З зазначеного висновку вбачається, що відповідачка по справі - ОСОБА_1 - є матір`ю малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. 17 грудня 2020 року за рішенням виконавчого комітету Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області № 132 «Про тимчасове відібрання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та поміщення її до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини», малолітню ОСОБА_4 було вилучено із родини матері - ОСОБА_1 з причини неналежного виконання нею своїх батьківських обов`язків та прямої загрози життю дитини. Відповідачка характеризується сільською радою та сусідами негативно, домашнє господарство не вела, за місцем реєстрації за адресою с. Кам`яне Краснопільського району Сумської області проживала влітку 2020 року, лікарню з дитиною не відвідувала, не створила для дитини належні умови для розвитку та безпечного життя. 
Починаючи з осені 2020 року ОСОБА_1 разом із малолітньою дитиною фактично проживала в с. Никонці Сумського району Сумської області, де 10 грудня 2020 року працівниками поліції була знайдена в нетверезому стані з групою людей, які не мають постійного місця проживання. Дитина працівниками поліції була доставлена до інфекційного відділення КНП СОР «Сумська обласна дитяча клінічна лікарня» у жахливому, занедбаному стані. Вранці 17 грудня 2020 року до відділу «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області надійшла копія повідомлення про дитину, яка постраждала від жорсткого поводження або стосовно якої існує загроза його вчинення, надіслане КНП СОР «Сумська обласна дитяча клінічна лікарня». В той же день відділ «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області разом із фахівцем із соціальної роботи та місцевим депутатом виїхали до місця реєстрації ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 для здійснення перевірки умов проживання малолітньої ОСОБА_4 .
За вказаною адресою - АДРЕСА_1 - власник будинку ОСОБА_2 , 1962 року народження, в телефонній розмові повідомив, що ОСОБА_1 з осені 2020 року не проживає та знаходиться разом із дитиною за адресою с. Никонці Сумського району Сумської області. Умови для безпечного перебування дитини та нормального розвитку дитини за адресою АДРЕСА_1 відсутні. З`ясовано той факт, що ОСОБА_1 разом із новонародженою дитиною після виписки з пологового будинку перебувала в КУ СМР «Центр матері та дитини» включно по грудень 2019 року, що підтверджується листом № 86 від 23 грудня 2020 року КУ СМР «Центр матері та дитини». За період перебування в Центрі ОСОБА_1 постійно вживала алкогольні напої, палила та порушувала режим роботи установи, не здійснювала належний догляд за новонародженою дитиною.
На підставі вищезазначених фактів, відділ «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області терміново звернувся до виконавчого комітету Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області з клопотанням про термінове відібрання ОСОБА_4 у матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав та про тимчасове терміном на три місяці поміщення дитини до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини», про що зазначене в рішенні виконавчого комітету Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 17 грудня 2020 року № 132 «Про тимчасове відібрання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та поміщення її до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини».
Обґрунтовуючи свої рішення відділ «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області послався на те, що згідно пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Порядок провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», орган опіки та піклування у семиденний строк після прийняття рішення про вилучення дітей звертається до суду про відібрання дітей у батьків без позбавлення їх батьківських прав. Відділ «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району виходив з того, що ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, пиячить, не піклується про свою дитину, створює небезпечні умови, які несуть загрозу життю дитини ОСОБА_4 та усіляко ухиляється виконувати свої батьківські обов`язки. Гідних умов для виховання та розвитку дитини ОСОБА_1 створити не може, постійно вживає алкоголь та перебуває в компанії з особами без певного місця проживання, а це є прямою загрозою для життя та здоров`я дитини.
Батько ОСОБА_4 був записаний згідно частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 03.10.2019 № 00024128594.
Заочним рішенням Сумського районного суду від 11 лютого 2021 року справа № 587/2743/20 ОСОБА_4 відібрана у матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав та залишена на виховання у державний дитячий заклад на повне державне утримання.( т.2, а.с. 121-122).
З листа адміністрації КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» №195/14 від 17 березня 2023 року вбачається, що в закладі на вихованні з 08 грудня 2020 року перебуває малолітня дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на повному державному утриманні. За весь час перебування дитини в закладі матір дитини провідувала: 05 січня 2021 року, 10 березня 2021 року, 26 березня 2021 року, 09 квітня 2021 року, 21 травня 2021 року, 07 червня 2021 року, 11 червня 2021 року, 14 червня 2021 року; протягом останніх півтори року не цікавилась станом здоров`я дитини, не провідувала, не телефонувала, не приймала участі у виховані дитини (т. 1, а .с. 126).
З висновку Служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 від 01 лютого 2022 року №42/01-17 вбачається, що відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч.2 , 3 ст. 150, 180, 164 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 18 Конвенції ООН про права дитини Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 ( т. 1 ар.с.43-44).
При цьому Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації зазначила, що дитина відповідачки виховується у КЗ СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» з 17 грудня 2020 року у зв`язку із тим, що її вилучили у матері за рішенням виконавчого комітету Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 17 грудня 2020 року №132. Матір дитини характеризується сільською радою негативно, зловживає спиртними напоями, не працює, веде бродячий спосіб життя. Після народження доньки відповідачка перебувала разом з нею у КУ СМР «Центр матері та дитини», вживала спиртні напої, не здійснювала належний догляд за дитиною. Дитину було відібрано у матері у с. Никонці Сумського району, де вона проживала разом з особами без постійного місця проживання та професії, в антисанітарних умовах. Враховуючи вище викладені факти, відділ «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради подав позовну заяву до Сумського районного суду Сумської області про відібрання дитини у матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав. Заяву було задоволено 11 грудня 2021 року. Дитині надано статус позбавленої батьківського піклування. Згодом ставлення відповідачки до дитини не змінилося. За весь час перебування ОСОБА_4 в закладі (13 місяців), матір відвідувала її 7 разів, останній раз - 19 липня 2021 року. Більш ніж півроку відповідачка не відвідувала дочку, що підтверджується довідкою КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» від 28 січня 2022 року № 76/01 ( т. 1 ар. с. 45). Відповідачка не зверталася до суду, відділу «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області з питання повернення дитини в родину, не цікавилася її подальшою долею. Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 26 жовтня 2021 року, матеріально-побутових умов для повернення дитини в біологічну родину відповідачкою не створено. Фактично, відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, злісно ухиляється від їх виконання (т. 1, а. с. 43-44).
Вироком Сумського районного суду Сумської області від 5 грудня 2023 року, який ухвалою Сумського апеляційного суду від 17 червня 2024 року залишено без змін , ОСОБА_1 була визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.127, ч.5 ст.152 КК України та призначене їй покарання у виді 7 років позбавлення волі. (т.3 а.с.3-29).
Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав встановленим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому у відповідності з положеннями ст. 164 СК України її слід позбавити батьківських прав, задовольнивши позовні вимоги, роз`яснивши ОСОБА_1 , що згідно ч. 1 ст. 169 СК України вона як мати позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, після зміни поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони підтверджуються вимогами закону та обставинами справи. 
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини)).
Стаття 9 Конвенція про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частини друга та третя статті 51 Конституції України).
Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
У частині першій статті 8 Закону № 2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону № 2402-III виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, повагу до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 СК України).
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини перша, друга та четверта статті 155 СК України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (частина перша статті 165 СК України).
Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (частини перша та четверта статті 169 СК України).
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частини друга та третя статті 171 СК України).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року в справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Судова практика в цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Верховний Суд в оцінці обставин справи керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 361/2014/22).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).
Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Стаття 263 ЦПК України визначає суть законності та обґрунтованості судового рішення, а стаття 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення.
Суди мають здійснювати поглиблене дослідження всієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, надавати збалансовану і розумну оцінку відповідним інтересам кожної особи при прийнятті найкращого для дитини рішення. Суди встановлюють справедливий баланс між різними конкуруючими правами та інтересами, забезпечуючи процесуальну справедливість усього процесу.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам свідомого тривалого нехтування ОСОБА_1 своїми батьківськими обов`язками щодо малолітньої дочки, що є достатньою підставою для застосування щодо неї крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.
Зокрема встановлено, що ОСОБА_1 , вживаючи алкогольні напої вагітною, свідомо нехтувала життя та здоров`ям своєї ненародженої дитини. Дитина народилася з синдромом алкогольного фетопатії, що згідно до показань лікаря педіатра Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини ОСОБА_8 , є хронічним ураженням плоду в утробі матері. 
Твердження відповідача про те, що алкогольні напої вона вживала до того, як дізналася про свою вагітність, колегія суддів вважає непереконливими, адже відповідно до виписки новонародженого №849 Комунального закладу Сумської обласної ради Обласний клінічний пренатальний центр, ОСОБА_1 поступила до медичного закладу 06 липня 2019 року в стані алкогольного сп`яніння (т.1, а.с. 174). 
У подальшому, з 09 вересня 2019 року до 29 травня 2020 року ОСОБА_1 отримувала послуги соціального супроводу Сумського міського центру соціальних служб. З 09 серпня 2019 року до 27 грудня 2019 року ОСОБА_1 разом з дитиною проживала в КУ «Центр матері і дитини», де здійснювала елементарний догляд за дитиною, але порушувала правила внутрішнього розпорядку (вживала алкоголь, курила). Після соціального гуртожитку ОСОБА_1 з дитиною проживала на АДРЕСА_3 , де винаймала житло. Свідок ОСОБА_14 , яка соціальний супровід родини відповідача, пояснила, що відвідувала її, дитина була доглянута та нагодована, але з квітня 2020 року ОСОБА_1 зникла, розшукати її не вдалося. 
Дослідженими колегією суддів матеріалами справи №592/8286/20 (провадження №3/592/147З) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, які надійшли з Ковпаківського районного суду м. Суми на запит апеляційного суду, спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про належне виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків до вилучення в неї дитини. 
Так, з матеріалів справи №592/8286/20 вбачається, що 18 червня 2020 року інспектором ЮП ВП СВП ГУНП в Сумській області відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому йдеться про те, що 18 червня 2020 року, близько 06 год. 21 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_1 ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дочки 
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих нею т.в.о. начальника СВП ГУНП в Сумській області, 17 червня 2020 року, близько 15 години вона вийшла із місця мешкання разом із малолітньою дочкою ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час прогулянки вона зустріла своїх знайомих, з якими почала вживати алкогольні напої. Приблизно о 06 год. 21 хв. 18 червня 2020 року за адресою м. Суми, ул. Троїцька, 48 її з малолітньої дочкою виявив екіпаж патрульної поліції. 
Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 липня 2020 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення (справа), передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження. 
10 грудня 2020 року працівниками поліції малолітня ОСОБА_5 була доставлена працівниками поліції до інфекційного відділення КНП СОР «Сумська обласна дитяча клінічна лікарня» в край занедбаному стані, при огляді було встановлено, що у дитини був виявлений абсцес статевої губи, свищі, збільшені лімфовузли, дерматит, гнійне запалення, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого. 
Допитаний суді першої інстанції, як свідок працівник поліції ОСОБА_16 , який доставив дитину до медичного закладу пояснив, що одяг дитини не відповідав погодним умовам, дитина була брудна та недоглянута. 
Під час перебування дитини на лікуванні в інфекційному відділенні, ОСОБА_1 жодного разу до медичного закладу не звернулася, про стан дитини не цікавилася, матеріально дитину не утримувала. Пояснення ОСОБА_1 про причини не відвідування дитини у лікарні, що за її ствердженням було пов`язано з наявністю заборони слідчого залишати місце проживання, не ґрунтується на доказах. 
Тобто, як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, дитину було відібрано від матері та поміщено до державного закладу через реальну загрозу її життю та здоров`ю. За весь час перебування дитини в КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» ОСОБА_1 відвідувала дочку зрідка, останнього разу 19 липня 2021 року. 
Запобіжних захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_1 було застосовано лише з 26 січня 2022 року, тоді як дитину відібрано ще 10 грудня 2020 року, і за більш ніж рік відповідач не вчиняла дій для повернення своєї дитини, що вказує на її байдуже ставлення до малолітньої дочки.
Колегія суддів звертає увагу на надану відділом «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області інформацію про те, що малолітня ОСОБА_3 з 03 травня 2024 року перебуває у прийомній сім`ї  ОСОБА_17 , спостерігається позитивна динаміка розвитку: психоемоційний стан дитини стабілізувався, ОСОБА_5 демонструє відкритість, впевненість у собі та знижено рівень тривожності; дитина встановила міцний зв`язок і довіру до прийомних батьків та інших членів сім`ї; покращені комунікативні навички дитини, Дарина активно взаємодіє з однолітками у дошкільному середовищі. 
У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2019 року № 661/2532/17 зазначено, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними. Наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи.
У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 зроблено висновок, що лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначив, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.
У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Аналізуючи докази у справі, пояснення учасників справи, суди дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у його вихованні, не вчинив жодних дій, щоб налагодити відносини із сином, матеріально не забезпечує.
На переконання колегії суддів, у справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що відповідач ОСОБА_1 нехтувала життям та здоров`ям своєї дитини, як до, так і після її народження, притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, не здійснювала належного догляду за дитиною, в наслідок чого вона потрапила до інфекційного відділення в край занедбаному стані, тоді як дитина потребувала особливого догляду, зважаючи на наявність у неї захворювань, не проявляла жодних активних дій для повернення дочки, що суд розцінює, як свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а тому позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відповідає якнайкращим інтересам дитини.
Також колегія суддів , при ухваленні рішення звертає увагу і на ту обставину, що відповідачка вироком суду засуджена до покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін за кримінальні правопорушення вчинені проти здоров`я, статевої свободи та статевої недоторканості особи.
Водночас слід звернути увагу, що мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (частина перша статті 169 СК України).
Мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду із заявою про надання їй права на побачення з дитиною.
В той же час, колегія суддів вбачає, що є підстави для скасування рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини. 
Встановлено, що заочним рішенням Сумського районного суду від 11 лютого 2021 року, як набрало законної сили 16 березня 2021 року, відібрано без позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання дитини, у розмірі частини з усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 23 грудня 2020 року. 
За інформацією з АСВП, виконавче провадження №65219344, з примусового виконання вказаного заочного рішення перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС з 21 квітня 2021 року.
Таким чином, питання стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки вже було вирішено судом, а тому відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду в частині задоволення позову про стягнення аліментів слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Рішення суду підлягає зміні в частині присудженого до стягнення з відповідача судового збору, стягнувши з неї на користь держави 908 грн 00 коп. судового збору, а не в розмірі визначеному судом першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Смирновою Ольгою Леонідівною, задовольнити частково.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 13 травня 2024 року скасувати в частині вирішення позовних вимог відділу «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та ухвалити в цій частині нове рішення.
Відмовити у задоволенні позову відділу «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 13 травня 2024 року змінити в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 908 гривень 00 копійок судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. 
В іншій частині рішення Сумського районного суду Сумської області від 13 травня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Повне судове рішення складено 12 січня 2026 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: Ю. О. Філонова 

В. Ю. Рунов