ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 438/791/17
провадження № 61-490св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , яка є правонаступником  ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_4 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Крамар Юрій Миколайович, на постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину цього майна. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .
З урахуванням позовної заяви про зміну предмету позову від 28 жовтня 2021 року позивачка просила суд:
встановити факт проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту та бюджету, ведення спільного господарства, існування спільних прав та обов`язків між нею та ОСОБА_3 , як чоловіком та жінкою без шлюбу в період з травня 2007 року до травня 2015 року; 
визнати придбане за час проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з травня 2007 року до травня 2015 року, майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки Фольксваген Т4, д.н.з. НОМЕР_1 , гараж № НОМЕР_2 у гаражному товаристві «Фанта» по АДРЕСА_3 та земельну ділянку в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу площею 0,0032 га, кадастровий номер 4610300000:02:006:0066, об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; 
визнати недійсним видане на ім`я ОСОБА_4 приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Малетич О. Я. свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 грудня 2020 року на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване в реєстрі за № 362, скасувавши рішення приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Малетич О. Я. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 грудня 2020 року за індексним номером: 56008567 та запис про проведену державну реєстрацію права власності номер 39989128;
визнати недійсним видане на ім`я ОСОБА_4 приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Малетич О. Я. свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 грудня 2020 року на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , білого кольору, типу легковий пасажирський - В, зареєстроване в реєстрі за № 363; 
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м;
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину автомобіля марки Фольксваген Т4, д.н.з. НОМЕР_1 ; 
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 ідеальної частини гаражу № НОМЕР_2 , що розташований в гаражному товаристві «Фанта» по АДРЕСА_3 , загальною площею 27,0 кв.м. та вартість 1/2 ідеальної частини земельної ділянки для обслуговування гаражу, площею 0,0032 га, кадастровий номер 4610300000:02:006:0066, що розташована в гаражному товаристві « АДРЕСА_3 в сумі 56 886,50 грн.
Позов мотивовано тим, що вона, ОСОБА_1 з ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 1994 року.
Від цього шлюбу сторони мали доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Шлюб між ними розірвано рішенням Бориславського міського суду від 14 грудня 2004 року.
Разом із тим, з травня 2007 року до травня 2015 року сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках, мали спільний бюджет, вели спільне господарство.
За час перебування у фактичних шлюбних відносинах вони придбали квартиру АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 04 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г.О., реєстровий номер № 1195. 
Вказана квартира була оформлена на ОСОБА_3 .
Крім того, у 2014 році сторони придбали автомобіль Фольксваген Т4 д.н.з. НОМЕР_3 , а також гараж у гаражному товаристві «Фанта» на АДРЕСА_4 та земельну ділянку у цьому ж товаристві для обслуговування гаражу площею 0,0032 га, кадастровий номер 4610300000:02:006:0066. Вказане майно було оформлено на ОСОБА_3 . 
Позивачка вважала, що має право на 1/2 частину майна, яке придбано ними за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2007 року до травня 2015 року. Вказувала, що у іншому шлюбі ні вона, ні ОСОБА_3 не перебували.
Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його рідна сестра ОСОБА_4 успадкувала все належне спадкодавцю на час смерті майно, в тому числі і зазначене вище, зокрема: квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку з кадастровим номером 4610300000:02:006:0066, гараж № НОМЕР_2 в гаражному товаристві Фанта», автомобіль VOLKSWAGEN, яке є спільною сумісною власністю подружжя і 1/2 частина якого належить позивачці ОСОБА_1 згідно закону.
Позивачка стверджує, що при оформленні спадкування ОСОБА_4 було достовірно відомо про наявність і розгляд даного спору у суді.
22 грудня 2020 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Малетич О. Я. було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 4610300000:02:006:0066, площею 0,0032 га, зареєстровано в реєстрі за № 352.
22 грудня 2020 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Малетич О. Я. було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровано в реєстрі за № 351.
29 грудня 2020 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Малетич О. Я. було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано в реєстрі за № 362.
29 грудня 2020 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Малетич О. Я. видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , білого кольору, типу легковий пасажирський - В, зареєстрованого в реєстрі за № 363.
Позивачка вважає, що видані ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно підлягають визнанню недійсними на підставі статті 1301 Цивільного кодексу України, оскільки відповідачка не мала права на спадкування майна, придбаного за час проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з травня 2007 року до травня 2015 року.
ОСОБА_4 через два дні після отримання права власності в порядку спадкування на спірні гараж та земельну ділянку, 24 грудня 2020 року незаконно відчужила дані об`єкти нерухомого майна, уклавши договори купівлі-продажу з покупцем ОСОБА_6 .
Внаслідок незаконного відчуження частини спірного майна, а саме гаражу та земельної ділянки їй завдано збитки, що складають дійсну вартість половини незаконно відчуженого майна, що становить 56 886,50 грн.
Просила позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 22 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог   ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив із її недоведеності.
Зокрема, суд першої інстанції послався на те, що позивачкою не надано достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з травня 2007 року до травня 2015 року, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Не встановивши підстав для задоволення вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд відмовив у задоволенні й інших позовних вимог як похідних.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням,    ОСОБА_1  звернулася до суду з апеляційною скаргою, просила скасувати рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 березня 2024 року, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в частині: 
визнання недійсними виданих на ім`я ОСОБА_4 приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Малетич О. Я. свідоцтв, а саме: свідоцтва на право на спадщину за законом від 29 грудня 2020 року на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 реєстровий номер № 362; свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 грудня 2020 року на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER Т4, 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , білого кольору, типу легковий пасажирський-В, реєстровий номер № 363;

визнання за ОСОБА_1 права власності на: 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 житловою площею 28,9 кв.м, загальною площею 53,1 кв.м., 1/2 ідеальну частину автомобіля марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER Т4, 2000 року випуску д.н.з. НОМЕР_3 , білого кольору, типу легковий пасажирський-В;

стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вартості ідеальної частини гаражу № НОМЕР_2 , що розташований у гаражному товаристві «Фанта» АДРЕСА_3 , загальною площею 27,0 кв.м та вартості 1/2 ідеальної частини земельної ділянки для обслуговування гаражу площею 0,0032 га, кадастровий номер 4610300000:02:006:0066 за адресою АДРЕСА_5 в розмірі 56 886,50 грн. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задоволено частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 березня 2024 року скасовано.

Ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, бюджету, існування спільних прав та обов`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період часу з травня 2007 до травня 2015 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбане за час спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки в період з травня 2007 року до травня 2015 року майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER Т4, 2000 року випуску д.н.з. НОМЕР_3 , гараж № НОМЕР_2 у гаражному товаристві «Фанта» в АДРЕСА_3, земельну ділянку в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу площею 0,0032 га кадастровий номер 4610300000:02:006:0066.

Визнано частково недійсними в частині свідоцтва на спадщину за законом, видані на ім`я ОСОБА_4 приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Малетич О. Я., а саме: свідоцтво на право на спадщину за законом від 29 грудня 2020 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстровий номер № 362, скасувавши державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт за ОСОБА_4 ; свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 грудня 2020 року на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER Т4, 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , білого кольору, типу легковий пасажирський-В, реєстровий номер № 363.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 житловою площею 28,9 кв.м, загальною площею 53,1 кв.м., 1/2 ідеальну частину автомобіля марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER Т4, 2000 року випуску д.н.з. НОМЕР_3 , білого кольору, типу легковий пасажирський-В.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вартість ідеальної частини гаражу № НОМЕР_2 , що знаходиться у гаражному товаристві «Фанта» АДРЕСА_3 загальною площею 27,0 кв.м та вартість 1/2 ідеальної частини земельної ділянки для обслуговування гаражу площею 0,0032 га, кадастровий номер 4610300000:02:006:0066 за адресою АДРЕСА_5 в розмірі 56 886,50 грн. 

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 13 453,18 грн. по оплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Вказано про те, що ця постанова є підставою для реєстрації права власності по частині за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у державного реєстратора.

Частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, щопозивачкою належними, достовірними доказами доведено факт проживання її із  ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з травня 2007 року дотравня2015 року, томумайно, придбане ними у цей період, є спільним майном подружжя, яке придбане за грошові кошти від спільної праці та спільного бюджету в інтересах сім`ї.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали у фактичних шлюбних відносинах як одна сім`я без реєстрації шлюбу в період з травня 2007 року до травня 2015 року та придбали із спільного сімейного бюджету майно, яке підлягає поділу, апеляційний суд дійшов висновку, що свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно підлягають визнанню недійсними на підставі статті 1301 Цивільного кодексу України в частині спірного нерухомого майна, придбаного за час проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з травня 2007 року до травня 2015 року, а саме: квартири АДРЕСА_1 , автомобіля марки Фольксваген Т4, д.н.з. НОМЕР_3 , гаражу № НОМЕР_2 у гаражному товаристві «Фанта» по АДРЕСА_3 та земельної ділянки в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу площею 0,0032 га, кадастровий номер 4610300000:02:006:0066.

При цьому, врахувавши, що ОСОБА_4 після отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на спірні гараж та земельну ділянку відчужила дані об`єкти нерухомості, уклавши 24 грудня 2020 року відповідні договори купівлі-продажу із ОСОБА_6 , апеляційний суд вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вартості відчуженого майна, що становить 56 886,56 грн.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
03 січня 2025 року ОСОБА_4 , в інтересах якої діє представник - адвокат Крамар Ю. М., засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року, у якій просить скасувати вказане судове рішенняі залишити в силі рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 березня 2024 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова ухвалена судом апеляційної інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 14 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Вілінська Г. М. просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

03 лютого 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що    ОСОБА_1 та    ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 1994 року.
У шлюбі у   ОСОБА_1 та   ОСОБА_3 народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 14 грудня 2004 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 27 квітня 2006 року.
Згідно договору купівлі-продажу від 04 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Бориславського МНО Паньків Г.О., реєстровий номер № 1195, останній придбав квартиру АДРЕСА_1 за 8 177,00 грн. 
Також встановлено, що 04 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № LVTRGK00000025, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 04 вересня 2007 року до 03 вересня 2027 року включно у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 20 000,00 дол. США для купівлі квартири, а також 4 000,00 дол. США на сплату страхових платежів.
Надання готівки підтверджується ордером-розпорядженням про видачу кредиту від 04 вересня 2007 року на суму 20 000,00 дол. США.
Згідно пункту 7.3. цього кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Наведене також підтверджується договором іпотеки від 04 вересня 2007 року укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 . 
Згідно договору поруки від 04 вересня 2007 року ОСОБА_1 виступила поручителем за виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № LVTRGK00000025 від 04 вересня 2007 року, укладеним між банком та позичальником.
Згідно повідомлення ПАТ АТ КБ «Приватбанк» від 09 листопада 2017 року заборгованості по кредитному договору № LVTRGK00000025 немає. Дата закриття кредиту 20 липня 2009 року.
В матеріалах справи також наявна анкета-заява   ОСОБА_3 на видачу кредиту від 31серпня 2007 року, яку позичальник    ОСОБА_3 подавав в банк особисто перед отриманням кредиту на купівлю спірної квартири, з якої вбачається, що    ОСОБА_3 у анкеті-заяві у графі «адреса свого місця проживання» власноручно зазначив, що його місце проживання (відмінне від адреси місця реєстрації) разом із    ОСОБА_1 - позивачкою у справі, а саме:       АДРЕСА_6 , а також зазначив номер свого домашнього телефону такий як у квартирі ОСОБА_1 .
У графі «інформація про дружину (або іншого платоспроможного члена родини, що веде спільне господарство) ОСОБА_3 власноручно написав прізвище, ім`я, по батькові позивачки ОСОБА_1 , а також інші її особисті дані, зокрема, адресу місця проживання ту ж саму, що у нього: АДРЕСА_6 .
У заяві-анкеті на отримання кредиту ОСОБА_3 зазначив сумарний платіжний баланс, де зарахував до своєї заробітної плати доходи позивачки ОСОБА_1 . 
Згідно договору купівлі-продажу гаражу від 23 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г. О., зареєстрованого в реєстрі за № 71, останній придбав гараж № НОМЕР_2 у гаражному товаристві «Фанта» по АДРЕСА_3 за 22 200,00 грн.
Відповідно до договору купівлі-продажу землі від 23 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г. О., зареєстрованого в реєстрі за № 74, останній придбав земельну ділянку для обслуговування гаражу площею 0,0032 га, кадастровий номер 4610300000:02:006:0066 за 1 500,00 грн.
31 травня 2014 року ОСОБА_3 було придбано автомобіль марки Фольксваген Т4, д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою-рахунком серії НОМЕР_6 від 31 травня 2014 року. Вартість автомобіля 5 000,00 дол. США.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 19 травня 2020 року.
Рідна сестра спадкодавця ОСОБА_4 прийняла спадщину шляхом звернення із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Малетич О. Я. 27 травня 2020 року.
Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 22 грудня 2020 року, виданими приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Малетич О. Я., ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом набула право власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , у гаражному товаристві «Фанта», та земельну ділянку у гаражному товаристві «Фанта». Площа земельної ділянки 0,0032 га, кадастровий номер земельної ділянки 4610300000:02:006:0066. 
Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 29 грудня 2020 року, виданими приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Малетич О. Я., ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на автомобіль марки Фольксваген, 2000 року випуску.
24 грудня 2020 року  ОСОБА_4 , уклавши договори купівлі-продажу земельної ділянки та гаражу із ОСОБА_6 , відчужила дані об`єкти нерухомості, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно від 28 вересня 2021 року № 277007455.

Згідно висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 21 жовтня 2021 року, договір № АЕ00-211021-033, ринкова власність земельної ділянки (кадастровий номер 4610300000:02:006:.0066), площею 0,0032 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення - для будівництва індивідуальних гаражів, в розмірі частки 1/1, складає 7 500,00 грн.

Відповідно до висновку про вартість майна від 21 жовтня 2021 року, договір № АЕ00-211021-032, ринкова власність гаражу, загальною площею 27,0 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в розмірі частки 1/1, складає 106 273,00 грн.

В матеріалах справи міститься фототаблиця із зображенням спільних світлин ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та диск з відеозаписомспільнихсвяткувань зазначених осіб.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. 

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Разом із тим, нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.
Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; покази свідків; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та інше 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.
Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. 

Показання свідків та спільні фотографії сторін не можуть свідчити про факт спільного проживання сторін однією сім`єю без державної реєстрації і не можуть бути визначальними у вирішенні даного питання (висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 28 червня 2023 року у справі № 357/9241/21, від 25 вересня 2025 року у справі № 210/891/23).
Наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.
Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
У статті 60 СК України (яка міститься у главі 8 цього Кодексу)закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 Цивільного кодексу України.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. 
Водночас не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 

Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

З огляду на викладене, встановивши, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, які підтверджували б факт її спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки з відповідачем без шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, бюджету, існування спільних прав та обов`язків між нею та ОСОБА_3 в період часу з травня 2007 до травня 2015 року, зокрема, у період придбання спірного майна, врахувавши, що надані спільні фотографії, відео, банківські документи та інші докази не можуть беззаперечно підтвердити існування усталених сімейних відносин, притаманних подружжю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в указаній частині.

З огляду на необґрунтованість доводів позову щодо спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, бюджету, існування спільних прав та обов`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період часу з травня 2007 до травня 2015 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні інших позовних вимог як похідних.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на вказане належної уваги не звернув та скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це рішення, відповідно до статті 413 ЦПК України, необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду - скасувати.
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Крамар Юрій Миколайович, задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 рокускасувати.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 березня 2024 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов