УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №293/472/25 Головуючий у 1-й інст. Проценко Л. Й. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М., 
суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі
цивільну справу №293/472/25 за позовом Акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний Банк”
на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 липня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Проценко Л.Й. в смт Черняхові,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року Акціонерне товариство “Перший Український Міжнародний Банк” (далі - АТ “ПУМБ”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 44 870,87 грн. 
Позов обґрунтований тим, що між АТ “ПУМБ” та ОСОБА_1 укладені кредитні договори: 31 травня 2018 року кредитний договір №1001046863501 на суму 20 000 грн, 15 березня 2019 року кредитний договір №2001268657801 на суму 19 400 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим утворилася вказана вище заборгованість.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач АТ “ПУБМ” подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що надана банком виписка підтверджує обставини видачі кредиту, а також заборгованості за кредитом, розмір якої відображено у розрахунку заборгованості та не спростовано контррозрахунком відповідача. Суд першої інстанції не дослідив належним чином надані банком докази (заяву, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості, виписку), що унеможливило встановлення дійсних обставин справи. Суд першої інстанції також не з`ясував, що кредитування відповідача за заявою відбулося у формі овердрафту. В матеріалах справи відсутні докази, що банком неправильно здійснений розрахунок заборгованості. Наданий банком розрахунок заборгованості містить інформацію щодо предмета доказування і згідно з ст.77 ЦПК України є належним доказом на підтвердження позовних вимог. Матеріали справи не містять доказів спростування відповідачем розміру заборгованості. Відповідач своїми діями з ініціювання платіжної операції за рахунок не власних, а кредитних коштів акцептувала пропозицію банку з кредитування рахунку в обсязі та в межах кредитного ліміту, що свідчить про прийняття та схвалення відповідачем кредитування рахунку. На переконання позивача, доведено встановлення між АТ “ПУМБ” і відповідачем кредитних правовідносин та наявність кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед кредитором.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 31 травня 2018 року між АТ “ПУБМ” та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви №1001046863501 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.11).

На підставі вказаного договору відповідачу надано пакет послуг «Кредитний плюс» на поточний рахунок НОМЕР_1 у гривні та видано кредитну картку НОМЕР_2 . На підставі вказаного договору відповідачу видано споживчий кредит у сумі 20 000 грн. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості – 3,99%. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 798 грн. Строк кредиту 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01 річних. Видача готівки через касу банку.

Згідно розділу «Підтвердження та запевнення» відповідач підписанням заяви надала, зокрема, підтвердження, що ознайомлена з договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифами банку, цілком згодна, та всі умови в ДКБО їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

ОСОБА_1 31 травня 2018 року підписала паспорт споживчого кредиту, в якому, зокрема, зазначена фіксована процентна ставка 0,01 річних, щомісячна комісія 3,99%, строк кредитування 24 місяці (а.с.12).

Платіжна інструкція від 31 травня 2018 року свідчить про перерахування кредитних коштів у сумі 20 000 грн на рахунок ОСОБА_1 за кредитним договором від 31 травня 2018 року №1001046863501 (а.с.38).

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 04 лютого 2025 року, ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем у розмірі 12 881,24 грн, із яких: 6 493,01 грн заборгованість за тілом кредиту; 2,80 грн заборгованість за процентами; 6 385,43 грн заборгованість за комісією (а.с.39-42).

Із виписки за особовим рахунком ОСОБА_1 за період із 31 травня 2018 року по 04 лютого 2025 року прослідковується надходження коштів на особовий рахунок № НОМЕР_3 за договором від 31 травня 2018 року №1001046863501 – в розмірі 20 000 грн та часткове їх погашення (а.с.45-51).

Між АТ “ПУБМ” та ОСОБА_1 15 березня 2019 року укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви №2001268657801 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.16).

На підставі вказаного договору відповідачу видано кредитну картку миттєвого випуску НОМЕР_4 на поточний рахунок № НОМЕР_5 із кредитним лімітом в сумі 17 145 грн. Розрахунковий день 30 числа місяця. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. Реальна річна ставка складає 47,88%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживання за весь період користування кредитом – 12 577,58 грн.

Згідно з розділом «Підтвердження та запевнення» відповідач підписанням заяви надала, зокрема, підтвердження, що ознайомлена з договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифами банку, цілком згодна, та всі умови в ДКБО їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

ОСОБА_1 15 березня 2019 року підписала паспорт споживчого кредиту, в якому, зокрема, зазначена фіксована процентна ставка - 49% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 12 577,58 грн, реальна річна ставка - 47,88% (а.с.17).

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 04 лютого 2025 року ОСОБА_1 має заборгованість перед банком за кредитним договором №2001268657801 від 15 березня 2019 року в розмірі 31 989,63 грн, із яких: 19 283,39 грн заборгованість за тілом кредиту; 12 706,24 грн заборгованість за процентами (а.с.43-44).

АТ “ПУБМ” направляв ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) за вих.№ КНО-44.2.2./80 від 04 лютого 2025 року про сплату в добровільному порядку 44 8870,87 грн заборгованості за кредитними договорами (а.с.30-31).

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є загальнообов`язковим до виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша ст.530 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша ст.634 ЦК Україна).

Договір відповідно до ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини другої ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з частиною 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання згідно з ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями частини першої ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У частині другій ст.627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» ОСОБА_1 була надана інформація про споживчий кредит і нею підписані паспорти споживчого кредиту, що згідно з абз.2 частини другої ст.9 вказаного Закону свідчить про виконання кредитодавцем вимог щодо надання споживачу інформації про споживчий кредит до укладення договору.

Разом із тим, із розрахунку за кредитним договором від 31 травня 2018 року №1001046863501 убачається, що відповідач має заборгованість, яка складається із залишку простроченого кредиту, прострочених процентів та простроченої комісії.

Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої ст.1 та частини другої ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Із урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої ст.11, частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

У кредитному договорі від 31 травня 2018 року №100104686350 не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Оскільки позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх із споживачем, тобто із відповідачем, при укладенні сторонами договору, то комісія за кредитними договорами нараховувалася безпідставно, а тому сплачені суми комісії за кожним із кредитів підлягають зарахуванню на погашення заборгованості.

У разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнанні недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів. Такий правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року в справі №61-1536св17, від 02 жовтня 2019 року в справі №640/2755/16-ц.

Оскільки зі змісту наданої виписки та розрахунку заборгованості за договором від 31 травня 2018 року №100104686350 убачається, що банк стягував із ОСОБА_1 щомісячну комісію на загальну суму 12 768 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність дій АТ “ПУМБ” та врахував вказані кошти в рахунок сплати заборгованості за тілом кредиту та за процентами – 6 495,81 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів перерахування банком та зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача НОМЕР_6 із кредитним лімітом в сумі 17 145 грн за кредитним договором від 15 березня 2019 року №2001268657801, а тому вимоги про стягнення кредитних коштів за вказаним договором є безпідставними. 

Із огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що б призвело до неправильного вирішення справи по суті, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.268,367,368,374-375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний Банк” залишити без задоволення.
Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої ст.389 ЦПК України.

Головуюча Судді: