ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/453/26 Справа № 243/10158/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Агеєва О. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Білогурова О.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, звільнено від сплати судового збору, -
в с т а н о в и л а :
постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винною, в тому, що вона 02 грудня 2024 року о 00 год. 32 хв. в м. Слов`янськ, пров. А. Богомольця, 64, керувала транспортним засобом BMW 530, номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Водію було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру «Драгер» або пройти такий огляд у медичному закладі, на що водій відмовилася під відеозапис на bodycam № 472188 та № 742187. 
Своїми діями водій ОСОБА_1 порушила п. 2.5 ПДР України та скоїла правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Білогуров О.В., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції порушив право на приєднання до відеоконференції 24.11.2025 р. в системі Електронний суд адвоката Білогурова О.В. В день розгляду справи та ухвалення постанови судом - адвоката Білогурова О.В. - не приєднано до розгляду справи. У зв`язку із чим порушено принцип змагальності щодо можливості доводити свої заперечення перед судом.
Вказує, що постановою суду від 24.11.2025 року порушено право на захист. Адвокатом Білогуровим О.В. заявлено вимоги щодо можливості вчинити процесуальні дії з витребування доказів, виклику свідків, однак упереджена позиція суду обмежила правову позицію сторони захисту передчасним постановленням судового рішення, порушивши право на захист, не дала змоги довести свої заперечення перед судом, чим порушено принцип щодо всебічного та повного розгляду справи.
Стверджує, що відеозаписи, що містяться на долученому до матеріалів справи DVD компакт-диску не відповідають фактичним обставинам та наявним доказам в матеріалах справи.
Наголошує, що працівники поліції не вжили заходів для встановлення особи правопорушника та склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП на особу, яка не керувала транспортним засобом. Наданий до матеріалів справи диск з відеозаписом не фіксує факт керування в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про неналежне фіксування події/факту вчинення правопорушення, а саме керування транспортним засобом, або відмову особи, яка керує транспортним засобом. Судом першої інстанції не взято до уваги, що відеозаписом Body cam № 472188 та № 472187 навпаки підтверджується відсутність керування транспортним засобом.
Зауважує, що не зафіксований факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Вказує, що інспектор патрульної поліції належним чином не зафіксував та не довів належними і допустимими доказами факту невиконання водієм будь-яких вимог ПДР, КУпАП України, а законні підстави для здійснення контролю були відсутні, вимоги є незаконними, а отже в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди.
Звертає увагу, що свідки, які б надали пояснення та підтвердили факт, порушення правил дорожнього руху та зупинення, керування транспортним засобом, та відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду в мед. закладі, в наданих доказах - відсутні. 
Разом з цим, адвокатом Білогуровим О.В., з метою захисту ОСОБА_1 , для всебічного та повного розгляду справи, заявлено клопотання викликати в судове засідання свідків - ОСОБА_2 тел. +38 095 387 13 28 та Діану тел. НОМЕР_3 , які зможуть надати пояснення, щодо відсутності вини ОСОБА_1 , відсутності факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Дані свідки зафіксовані на відеозапису, який надано до матеріалів справи
Стверджує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
Вказує, на неналежність доказу - відеозапису на пристрій Iphone 14 Pro MAX, у зв`язку із тим, що не зрозуміла ні дата, ні час цього запису, мета запису. Відповідно до рапорту, який надано як доказ до матеріалів справи, взагалі не вказано пристрій Iphone 14 Pro MAX, а тільки Body cam №472188 та № 472187.
Зазначає, що в порушення вимог закону працівник поліції не здійснив тимчасове затримання автомобіля; не склав відповідний акт огляду та тимчасового затримання такого автомобіля.
Зауважує, що з метою захисту прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в адміністративній справі №243/10158/24 (провадження №3/243/194/2025) виникла необхідність в отриманні відповіді ТУ ДБР у м. Краматорську щодо стану кримінального провадження № 42024052210003200 від 11.09.2024 року за підозрою ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, з метою отримання доказів невинуватості ОСОБА_1 , однак такої відповіді не надано. 
Всі наведені обставини вказують на вже заздалегідь сформовану у судді правову позицію та прийняте рішення щодо винуватості ОСОБА_1 . Окрім того, доказом упередженості суду у цій справі є також факт внесення даних до Єдиного державного реєстру судових рішень що «……Рішення набрало законної сили 05.12.2025 року»…. що внесено ще 24.11.2025 року.
ОСОБА_1 та її захисник Білогуров О.В. у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлені про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за № 28, за допомогою SMS-повідомлення.
Згідно із довідкою про доставку повідомлення, ОСОБА_1 та її захисник адвокат Білогуров О.В. завчасно отримали повідомлення про місце, дату та час судового засідання в апеляційній інстанції - 02.02.2026 року. Водночас останні до судового засідання не з`явились, клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги до початку апеляційного розгляду або інших заяв на адресу суду апеляційної інстанції не надходило. 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. 
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 та її захисника адвоката Білогурова О.В. на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом та факт відмови водія від проходження огляду. 
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне серії ААД № 984305 від 02 грудня 2024 року; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; рапортом інспектора БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП від 02.12.2024 року, згідно якого повідомлено, що під час несення служби 02.12.2024 року в м. Слов`янськ, пров. А. Богомольця, 64, за порушення комендантської години зупинений транспортний засіб BMW 530, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час спілкування у водія виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. На пропозицію пройти огляд на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру «Драгер» або в медичному закладі, своїми діями ухилилась від відповіді. ОСОБА_1 попереджено, що її дії будуть розцінюватися як спроба уникнути відповідальності, та як відмова від проходження огляду, на що водій не реагувала, їй було повідомлено, що відносно неї буде складено протокол за ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 ПДР України. На місці велась відеофіксація, від керування транспортним засобом відсторонено; відеозаписом, що містяться на долученому до матеріалів справи DVD компакт-диску.
Дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, їх належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Судом апеляційної інстанції досліджені матеріали письмові матеріали справи та відеозапис поліцейських, який міститься у системі ЄСТС, «Електронний суд» до якого мають доступ учасники справи. 
Факт керування транспортним засобом, поза розумним сумнівом підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи. 
Так, із відеозапису вбачається, що автомобіль патрульної поліції слідує за автомобілем BMW 530, номерний знак НОМЕР_2 , після зупинки вказаного транспортного засобу працівник патрульної поліції одразу підійшов до водійського місця за яким перебувала дівчина. Впродовж спілкування, поліцейськими з`ясовано особу водія, виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти відповідний огляд. При цьому, ОСОБА_1 впродовж всього часу занадто зухвало себе поводила та зазначала, що нікуди не їхала та автомобіль їй не належить, однак така позиція спростовується сукупністю доказів.
Відеозаписом поліцейських, який є додатком до протоколу, належним та допустимим доказом, беззаперечно підтверджується, що саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом BMW 530, номерний знак НОМЕР_2 . При цьому твердження ОСОБА_1 , що вона не керувала транспортним засобом, попри беззаперечні докази протилежного, які їй продемонстровані поліцейським, вказують лише на факт її обізнаності щодо обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення та задля уникнення від адміністративної відповідальності остання обрала таку лінію поведінки.
Крім того, дівчина, яка перебувала в автомобілі разом із ОСОБА_1 , зазначила: «я їхала на «Бла бла кар» автобус затримали, потім вот тут затримали», зазначене твердження сприймається, як факт руху автомобіля, яким керувала ОСОБА_1 із пасажиркою, яка зафіксована під час проходження огляду на стан сп`яніння. 
У апеляційного суду не виникає жодних сумнівів, що ОСОБА_1 02 грудня 2024 року о 00 год. 32 хв. в м. Слов`янськ, керувала транспортним засобом BMW 530, номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується сукупністю доказів. 
Доводи апеляційної скарги, що працівниками поліції не встановлено особу є хибними. Оскільки, саме через поведінку водійки, яка попри низку вимог поліцейського не надала документів, які підтверджують особу, на відео не зафіксовано факту встановлення особи за документом безпосередньо на місці зупинки. Отже, сама ОСОБА_1 перешкоджала роботі працівникам поліції низкою зухвалих дій. Водночас, під час звернення працівниками поліції до останньої за прізвищем, ім`ям по батькові, остання відкликалася. Під час спілкування із знайомими, які прибули на місце проведення огляду, остання також відкликалась на особисте ім`я. Більш того, у письмових поясненнях водійка власноручно зазначила, що вона є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Крім того, в апеляційній скарзі захисник не вказує, що на відеозаписі зафіксована інша особа, а зазначає про неналежне встановлення особи поліцейськими, однак апеляційний суд констатує, що саме через поведінку ОСОБА_1 встановлення її особи відбувалось не стандартним шляхом, при цьому дії працівників поліції відповідали вимогам Закону України «Про національну поліцію», правилам етичної поведінки поліцейських затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 № 1179 та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції особа водія встановлена належним чином, підстав для сумніву, що транспортним засобом керувала саме ОСОБА_1 у апеляційного суду не виникає, працівники поліції діяли відповідно до обстановки, яка склалася, усі зібрані докази є належними та допустимими. 
На відеозаписі зафіксовано, що поліцейськими виявлені ознаки сп`яніння водія, тому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 поводила себе зухвало та не надавала відповіді та огляд не проходила, поліцейським роз`яснено, що таку поведінку він буде сприймати, як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.
Окрім того, у черговий раз поліцейським запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та ОСОБА_1 відповіла, що не буде проходити, вказану відмову остання озвучила об 00 годині 45 хвилині 20 сек, що зафіксовано на відеозаписі. В подальшому ОСОБА_1 на аналогічне запитання поліцейського зазначила, що розбереться у суді.
Отже, поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 , як вербально відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння так і її поведінка логічно та обґрунтовано розцінена, як відмова від проходження такого огляду, а тому доводи захисника в цій частині не знайшли свого підтвердження. 
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Посилання захисника на недопустимість відеозапису поліцейських, як доказу, є неспроможними, оскільки дані, які зафіксовані на відеозаписі є логічними, послідовними та містять інформацію, яка необхідна для встановлення наявності або відсутності ознак адміністративного правопорушення, в даному випадку це факт керування транспортним засобом, виявлення у водія ознак сп`яніння, що сама ОСОБА_1 не заперечувала та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я. 
Долучений відеозапис здійснений на мобільний телефон, на думку апеляційного суду не є таким суттєвим порушенням, яке тягне за собою визнання доказу недопустимим, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а на спірному відеозаписі, зафіксований саме рух автомобіля, водночас процедура огляду зафіксована на боді-камери поліцейських, відповідно до вимог закону. Фіксування руху автомобіля за допомогою боді-камер поліцейських, які кріпляться на форменому одязі, очевидно є неможливою, під час руху транспортного засобу, як поліцейського так і водія, щодо якого складено протокол. При цьому, факт керування у даній справі, підтверджений не лише даними зафіксованими на вказаному відео, а сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи. 
На думку апеляційного суду, відеозаписи поліцейських, є додатками до протоколу, про що наведено в самому протоколі про адміністративне правопорушення, а тому є належним та допустимим доказом, який підтверджує вину ОСОБА_1 .
Не можуть бути задоволеними і посилання в апеляційній скарзі про безпідставність зупинки транспортного засобу з огляду на наступне.
Так, відповідно до п. 5 частини першої статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", комендантська година - це заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень. 
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувався та діяв на час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, як перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Відповідно до Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29.12.2021 року, № 1456 правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони України «Про основи національного спротиву», «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», «Про національну безпеку України», «Про Національну поліцію», «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях», затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.
Отже, перевірка документів у осіб здійснюється після введення військового стану в межах території та у строки, зазначені в указі Президента України про введення воєнного стану.
На підставі викладеного, апеляційний суд зауважує, що інспектор поліції діяв в межах наданих йому повноважень під час дії воєнного стану в країні, крім того, ОСОБА_1 рухалась під час дії комендантської години, а тому підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , є законними та не спростовують наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів, поза розумним сумнівом доведено, як факт зупинки транспортного засобу, факт керування автомобілем BMW 530, номерний знак НОМЕР_2 безпосередньо ОСОБА_1 , так і факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є обов`язковими складовими інкримінованого їй адміністративного правопорушення. 
Доводи захисника, що працівниками поліції не здійснене тимчасового затримання автомобіля, жодним чином не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 , крім того, під час проведення огляду та складання матеріалів про адміністративне правопорушення норами діючого законодавства та відповідної інструкції не передбачено затримання автомобіля, при цьому ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом, шляхом передачі автомобіля тверезому водію, які прибули на місце проведення огляду. 
Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимог ст. 256 КУпАП, оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить суттєвих порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними. 
На підставі викладеного, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Відповідно до положень частини 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, будь яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційному суду не надано.
Переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Порушення принципу змагальності сторін або порушення права на захист апеляційним судом не встановлено, навпроти, дана справа перебуває у провадженні судді з 11.12.2024 року та через значні відкладення, в тому числі за клопотанням сторони захисту, остаточне рішення прийняте лише 24.11.2025 року, тобто за значно тривалий період часу, сторона захисту мала можливість реалізувати свої права у надані доказів, пояснень та заперечень. 
Поза розумним сумнівом, суд першої інстанції здійснив всі можливі заходи для дотримання прав ОСОБА_1 , а така позиція сторони захисту, апеляційним судом розцінюється, як спроба уникнути від адміністративної відповідальності, враховуючи строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП, та навмисне затягування розгляду справи, зловживаючи своїми процесуальними правами. При цьому, в апеляційній скарзі, захисник не просить допитати свідків, яких на його думку повинен був допитати суд першої інстанції, що вказує на формальність клопотання. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами суду першої інстанції щодо витребування у ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську, інформації про стан кримінального провадження № 42024052210003200 від 11.09.2024 року за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, оскільки Білогуров О.В. не обґрунтував необхідність такого витребування. Відповідно матеріалів справи не встановлено будь-якого взаємозв`язку вказаного кримінального провадження з тим, що 02.12.2024 року відносно ОСОБА_1 складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В апеляційній скарзі захисник також не наводить обґрунтованих доводів з цього приводу, окрім вказівки про отримання доказів невинуватості ОСОБА_1 , однак співвідношення кримінального провадження із справою про адміністративне правопорушення, захисником не зазначено та перед апеляційним судом останній не клопоче про таке дослідження. 
Апеляційний суд не вбачає ознак упередженості суду першої інстанції під час розгляду даної справи, крім того встановлення дати набуття чинності судового рішення, як про це зазначає захисник, не є повноваженнями судді тим паче відбувається вже після розгляду справи, відповідно після прийняття рішення по суті. 
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника адвоката Білогурова О.В., апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотримання вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу адвоката Білогурова О.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_1 , яка визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         Ірина СВІЯГІНА