ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10199/25 Справа № 188/232/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Місюра К.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року, у складі судді Місюри К.В. по справі № 188/232/23 за позовною заявою  ОСОБА_1 до Лисичанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, треті особи — Акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” в особі Луганського обласного управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України”, приватний нотаріус Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Надія Петрівна, ОСОБА_2 , про визнання спадкоємцем та визнання права власності на майно померлої в порядку спадкування, – 

ВСТАНОВИЛА: 

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась через суд з позовом, пред`явленим до Лисичанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, визначивши третіми особами АТ «Державний ощадний банк України» в особі Луганського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України», приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Н.П., на предмет визнання її спадкоємцем за законом на грошові кошти спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нарахованими відсотками та всіма видами компенсацій в розмірі повної суми, що знаходяться на банківських рахунках, відкритих в АТ «Державний ощадний банк України» на рахунках № НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 , та визнання за нею в порядку спадкування права власності на зазначені грошові кошти спадкодавця ОСОБА_3 , з нарахованими відсотками та всіма видами компенсацій в розмірі повної суми, що знаходяться на банківських рахунках, відкритих в АТ «Державний ощадний банк України» на наведених вище рахунках. Обґрунтувала це тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті якої відкрилась спадщина. До складу спадщини входять грошові кошти з нарахованими відсотками та всіма видами компенсацій в розмірі повної суми, що знаходяться на банківських рахунках АТ «Державний ощадний банк України».

Будучи троюрідною сестрою померлої ОСОБА_3 , позивач є її спадкоємицею п`ятої черги за законом, що встановлено рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року по справі № 752/17545/19. 
За для оформлення своїх спадкових прав, 26 березня 2019 року позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 21 вересня 2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, та нотаріусом встановлено наявність спору про право між позивачем та ОСОБА_2 , який пов`язаний з виплатою останній витрат на догляд та поховання спадкодавця. 
Позивач вважає, що вона має право на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за законом на підставі ст. 1265 ЦК України, адже відноситься за фактом родинності до п`ятої черги у праві на спадкування за законом, спору про право не існує, родинні стосунки з померлою доведено, що і зумовило її звернення до суду з відповідним позовом. 
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.79-82 Том ІІ). 
Рішення суду мотивовано недоведеністю позивачем факту родинних відносин з померлою ОСОБА_3 , та наявністю спору про право на спадкування, з підстав звернення до нотаріуса із заявою  ОСОБА_2 про відшкодування їй витрат на утримання, догляд лікування та поховання ОСОБА_3 та виконавчого комітету Новодружеської міської ради, який має намір звертатись з позовом про усунення права на спадкування рідні ОСОБА_3 на підставі ст.1224 ЦК України. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника — адвоката Якушева С.І. у грудні 2023 року подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при ухваленні рішення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року є неприйнятним доказом у справі, містить розбіжності у прізвищах та не підтверджує факту родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . 
Разом з цим скаржник зазначила, що суд першої інстанції безпідставно встановив спір про право між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не взявши до уваги докази, що спростовують невідповідність у написанні прізвища особи, після смерті якої відкрита спадщина.
Вказує на те, що суд належним чином не дослідив докази, які спростовують наявність інформації, яка надійшла від Новодружеської міської ради листом від 05 червня 2020 року № 155/02-14/35-2019, відповідно до якої позивач не надавала належної допомоги спадкодавцю, в той час як вона її потребувала і ніяким чином не опікувалася померлою. 
Також скаржник вказує на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення взагалі не застосував законодавчої бази, якою регулюються спірні правовідносини, не взяв до уваги доводи і докази позивача та її представника і не надав їм належної правової оцінки (а.с.87-101 Том ІІ).  
У січні 2024 року АТ “Державний ощадний банк”, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив розглянути апеляційну скаргу за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до вимог чинного законодавства. Зазначив, що банк у даній справі не є суб`єктом засвідчення переходу права власності від спадкодавця до спадкоємців та не є учасником цього спору з приводу виникнення, переходу прав, наявності або відсутності у певних осіб права на спадщину. Разом з цим зазначив, що рахунок НОМЕР_1 не зазначався позивачем у заяві про зміну предмету позову від 22 серпня 2023 року, як такий, що відкритий на ім`я спадкодавця та на грошові кошти на якому позивач претендує визнання за нею права власності, тому вимога позивача щодо зазначеного рахунку, не відповідає предмету спору. Також у скарзі такі вимоги зазначено без вказівки на РНОКПП спадкодавця, а наявність розбіжностей у документах у написанні по батькові особи, яка зазначається спадкодавцем, вказує на те, що встановленн цих фактів та обставин має суттєве значення при розгляді цієї справи (а.с.114-116 Том ІІ).
У квітні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника подала додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги (а.с.137-140 Том ІІ). 
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року залишено без змін (а.с.151-159 Том ІІ).
Не погодившись як з рішенням суду першої інстанції, так і з постановою апеляційної інстанції, у травні 2024 року ОСОБА_4 через свого представника адвоката Якушева С.І. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Верховного суду від 26 серпня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова мотивована тим, що учасники цієї справи під час її розгляду відповідно до вимог частини п`ятої статті 82 ЦПК України не спростували обставини, встановлені рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року у справі № 752/17545/19, а звернення ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання ОСОБА_3 не впливає на отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 . Разом з цим, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів існування рішення або перебування в провадженні суду спору про усунення позивача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (а.с.235-239 Том ІІ).
Переглядаючи повторно рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, врахувавши висновки Верховного Суду у даній справі, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із повним задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3  народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 (батька ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Батьками позивачки ОСОБА_1 (дівоче прізвище якої ОСОБА_9 ) є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (дівоче прізвище якої ОСОБА_12 ).
Згідно посвідки про народження ОСОБА_13 (матері позивачки), ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками її є ОСОБА_14 та ОСОБА_6 .
Подальші родинні стосунки між позивачем та спадкодавцем були встановлені на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 вересня 2019 року у справі №752/17545/19, відповідно до якого встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є троюрідною сестрою позивачки ОСОБА_1 .
Постановою приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області Жихар Н.П. від 21 вересня 2020 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .
Підставою для відмови слугували наступні встановлені обставини.
27 березня 2019 року приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області Жихар Н.П. зроблено запит до Державного нотаріального архіву Луганської області про надання актових записів про народження: ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , та про смерть ОСОБА_7 .. Але, у зв`язку з проведенням АТО/ООС, документи Держархіву залишилися на тимчасово непідконтрольній українській владі території - у м.Луганську, отже не можуть бути доступними.
12 лютого 2020 року нотаріусом була отримана заява ОСОБА_2 про відшкодування їй витрат на утримання, догляд лікування та поховання ОСОБА_3 
05 червня 2020 року було одержано лист від Новодружеської міської ради з вимогою надання інформації про осіб, які подали заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Вказана інформація необхідна виконавчому комітету Новодружеської міської ради для оформлення позову про усунення права на спадкування рідні ОСОБА_3 на підставі ст.1224 ЦК України.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду даної справи позивач не довела факту родинних відносин між нею та ОСОБА_3 , а також її права на спадкування за законом після ОСОБА_3 . Також, суд зазначає, що позивачем не спростовані обставини, встановлені нотаріусом при веденні спадкової справи, та які слугували підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. 
Колегія суддів не погоджується з такими встановленими судом першої інстанції обставинами у справі та висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно з частиною першою статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Колегія суддів, приймаючи доводи скаржника, відзначає, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року встановлено факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є троюрідною сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судові рішення викладаються у формі ухвали або рішення. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частиною 1 ст. 18 ЦПК України також визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року по справі №520/11429/17).
Колегія суддів наголошує, що встановлений судовим рішення факт наявності родинних відносин у третьому поколінні позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у цій справі, що переглядається, не потребує додаткового доказування та, в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України, є преюдиційною обставиною при розгляді цього позову.
При цьому як приватний нотаріус, так і суд першої інстанції вдалися до переоцінки встановлених у справі №752/17545/19 фактичних обставин, встановивши додатково існування спору про право на спадкування, що є недопустимим.
Учасники цієї справи під час її розгляду відповідно до вимог частини п`ятої статті 82 ЦПК України не спростували обставини, встановлені рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року у справі №752/17545/19. 
За таких обставин колегія суддів вважає встановленим та доведеним позивачем ОСОБА_1 факт родинних відносин між нею та померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , що є підставою для задоволення цієї позовної вимоги ОСОБА_1 .
Разом з цим належить наголосити, що похованням померлої займалася ОСОБА_2 , яка є сусідка померлої ОСОБА_3 , яка і надала їй оригінал свідоцтва про смерть, що підтверджується інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, згідно якої ОСОБА_2 виплачена допомога від держави на поховання ОСОБА_3 . 
Згідно інформації з реєстру 01 березня 2019 року зареєстровано факт смерті ОСОБА_3 . 
Колегією суддів, як і судом першої інстанції встановлено, що оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , виданого 01 березня 2019 року, серія НОМЕР_6 , був отриманий ОСОБА_1 10 березня 2019 року від ОСОБА_2 , яка здійснювала поховання ОСОБА_3 .
Відповідно до частини 1 статті 1232 Цивільного кодексу України спадкоємці повинні відшкодовувати витрати, які зазнав один з них, або інша особа на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.
При цьому зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 визнає факт поховання ОСОБА_2 померлої ОСОБА_3 , оскільки не була вчасно повідомлена про її смерть, та, як наслідок, була позбавлена можливості бути на похоронах та особисто не бачила, хто саме здійснював поховання.
12 лютого 2020 року ОСОБА_2 подала заяву про відшкодування їй витрат, які були зроблені нею на утримання, догляд, лікування та поховання ОСОБА_3 . До вказаної заяви долучено копію договору про надання ритуальних послуг, а також копію розрахунково-касового документу, який підтверджує її витрати в розмірі 6 400,00 грн, які нею понесені на поховання ОСОБА_3 . 
Статтею 53 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що у разі смерті пенсіонера допомога на поховання виплачується у розмірі двомісячної пенсії померлого тим особам, які здійснили поховання.
Відповідно до інформації, наданої Головним управління Пенсійного фонду України в Луганській області в листі від 15 червня 2020 року за № 1200-010202-8/11582, до Управління ПФУ в м. Лисичанську звернулась ОСОБА_2 з заявою про виплату допомоги на поховання померлої ОСОБА_3 та необхідним пакетом документів, згідно чого сформовано разове доручення № 39 від 5 березня 2019 року.
Листом Управління ПФУ в м. Лисичанську від 19 червня 2020 року № 3311/02-32 вказана інформація підтверджена.
На повторний запит Управління ПФУ в м. Лисичанську листом від 16 липня 2020 року № 1211-02-5/1006 повідомило, що ОСОБА_2 отримала допомогу на поховання за померлу ОСОБА_3 у березні 2019 року.
Колегія суддів доходить висновку, що звернення ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про відшкодування спадкодавцями ОСОБА_3 понесених нею витрат на поховання не створює спору між ОСОБА_1 , яка є троюрідною сестрою ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , адже остання не може претендувати на спадкове майно ОСОБА_3 , враховуючи фактичне отримання від держави такого відшкодування на похованні та догляд ОСОБА_3 .
За таких обставин колегія суддів, приймаючи доводи скаржника в цій частині, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність спору щодо спадкового майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Разом з цим належить відзначити, що матеріали справи не містять жодного письмового доказу щодо наявності у провадженні судів справи, порушеної, зокрема, Новодружеською міською радою, або вже існуючого судового рішення на предмет усунення спадкоємців ОСОБА_3 від права на спадкування, зокрема, ОСОБА_1 , з підстав того, що остання не опікувалась померлою за життя, не надавала їй допомоги, яка її потребувала.
Колегія суддів приймає доводи скаржника та доходить висновку, що спору між ОСОБА_1 та Новодружеською міською радою чи іншими уповноваженими державними органами також не існує, тоді як суд першої інстанції, надавши перевагу листу Новодружеської міської ради від 05 червня 2020 року, помилково вважав, що наявність такого спору між сторонами може стати перепоною для отримання ОСОБА_1 спадщини після ОСОБА_3 , що є припущенням, а судове рішення, в силу ч.3 ст. 62 Конституції України, не може ґрунтуватись на припущеннях.
Крім того, переглядаючи справу повторно, з урахуванням встановленого факту родинних відносин позивача з померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , враховуючи висновки Верховного Суду у даній справі, належить розглянути вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею право власності в порядку спадкування на грошові кошти, що знаходяться на рахунках АТ “Ощадбанк”.
Відповідно до частини 2 статті 1228 Цивільного кодексу України вклад у банку (фінансовій установі) входить до складу спадщини, а виплата банківського вкладу, незалежно від наявності заповідального розпорядження, здійснюється, з-поміж іншого, на підставі рішення суду.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".
Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Зміст права власності виявляється у праві:
?володіння
?користування
?розпорядження(статті 317 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно достатті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (лист Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № v-753740-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). 
До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 Цивільного кодексу України).
У правових позиціях Верховного Суду, висловлених в постановах від 15 липня 2020 року у справі № 355/340/17-ц та від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, зазначається, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 Цивільного кодексу України. 

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано роз`яснення про те, що, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Колегією суддів з відповіді від 04 травня 2023 року за №46/12-11/14805/2023бт, наданої на виконання ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року, встановлено, що на ім`я ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 в установі АТ “Ощадбанк” відкрито наступні рахунки:
НОМЕР_4 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 (альтернативний рахунок НОМЕР_8 ), НОМЕР_4 , НОМЕР_5 (а.с.145 Том І).
Тобто, на момент смерті ОСОБА_3 останній належали майнові права на кошти, які знаходяться на зазначених рахунках, як то передбачено ч.2 ст. 1228 ЦК України.
Враховуючи, що колегією суддів встановлено порушення майнових спадкових прав ОСОБА_15 , які вона набула після ОСОБА_3 , їх належить захистити по суду.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 набула майнові права спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді коштів з нарахованими відсотками та всіма видами компенсацій в розмірі повної суми, що знаходяться на банківських рахунках: № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 , відкритих в АТ «Державний ощадний банк України», у порядку спадкування після ОСОБА_3 . 
Колегія суддів наголошує, приймаючи повністю доводи скаржника, що суд першої інстанції цих обставин не досліджував та не з`ясовував спадкових прав позивачки ОСОБА_1 на грошові кошти, що знаходяться на рахунках АТ “Ощадбанк”, відтак, враховуючи встановлення колегією суддів майнових права позивачки на зазначене спадкове майно, відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, тобто, видачі свідоцтва про спадщину, належить визнати за нею право власності на грошові кошти спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нарахованими відсотками та всіма видами компенсацій в розмірі повної суми, що знаходяться на банківських рахунках: НОМЕР_4 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 , відкритих в АТ «Державний ощадний банк України».
Таким чином, суд першої інстанції, в порушення норм як матеріального, так і процесуального права, не з`ясував фактичних обставин, які мають істотне значення для розгляду цієї справи, дійшовши помилкового висновку про повну відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
З урахуванням викладеного та підсумовуючи встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що належить:
- визнати  ОСОБА_1 спадкоємцем за законом на грошові кошти спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нарахованими відсотками та всіма видами компенсацій у розмірі повної суми, що знаходяться на банківських рахунках № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 , відкритих в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України»; 
- визнати за  ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на грошові кошти спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нарахованими відсотками та всіма видами компенсацій в розмірі повної суми, що знаходяться на банківських рахунках: № НОМЕР_4 ;№ НОМЕР_2 ;№ НОМЕР_3 ;№ НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 , відкритих в АТ «Державний ощадний банк України». 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів, приймаючи повністю доводи скаржника як належні та обґрунтовані, наголошує ще і на тому, що відповідно до міжнародного та європейського права з прав людини поняття доступу до правосуддя зобов`язує держави гарантувати право кожної особи на звернення до суду (за певних обставин, до альтернативного органу вирішення спорів), з метою отримання юридичного захисту, у разі якщо права особи були порушені. Таким чином, це також право, яке допомагає особі домогтися реалізації своїх прав. 
Доступ до правосуддя охоплює низку людських прав, а саме: право на справедливий суд згідно зі статтями 6 ЄКПЛ та 47 Хартії основних прав ЄС і право на ефективний засіб правового захисту згідно зі статтями 13 ЄКПЛ та 47 Хартії. 
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не з`ясовані у повній мірі обставини справи, не вірно надано правову оцінку як викладеним у позові обставинам та письмовим доказам, так і встановленим обставинам в судовому засіданні, що призвело до помилкового висновку у цій справі та порушенню як норм процесуального права, так і матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового із повним задоволенням позовних вимог позивача.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — задовольнити.
Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року —  скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Лисичанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, треті особи — Акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” в особі Луганського обласного управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України”, приватний нотаріус Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Надія Петрівна, ОСОБА_2 , про визнання спадкоємцем та визнання права власності на майно померлої в порядку спадкування — задовольнити.
Визнати  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_9 , спадкоємцем за законом на грошові кошти спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нарахованими відсотками та всіма видами компенсацій у розмірі повної суми, що знаходяться на банківських рахунках № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 , відкритих в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України». 
Визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_9 , в порядку спадкування право власності на грошові кошти спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нарахованими відсотками та всіма видами компенсацій в розмірі повної суми, що знаходяться на банківських рахунках: № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 , відкритих в АТ «Державний ощадний банк України». 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “17” грудня 2025 року.
Повний текст постанови складено “24” грудня 2025 року. 

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:          М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна