_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/8566/25
Провадження № 2/947/207/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.01.2026 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді – Куриленко О.М., 
за участю секретаря судового засідання – Петрової А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, –

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2025 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача – ОСОБА_2 на користь позивача – ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000 гривень.
В обгрунтування позову зазначала, що  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. Під час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2019 року у справі № 520/12573/17 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний та визначено місце проживання дітей разом із матір`ю – ОСОБА_2 . Зазначає, що у квітні 2021 року позивач разом із своїм чоловіком та дідусем ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до Київського районного суду міста Одеси із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні та визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Стверджує, що відповідач почала перешкоджати у їхньому із Аріною та Назаром спілкуванні. Зазначає, що Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2021 року по справі № 947/10540/21 було задоволено заяву позивачів ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди. Затверджено мирову угоду, укладену 28.09.2021 року між позивачами ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 . Стверджує, що в подальшому зіткнулися із супротивом ОСОБА_2 у реалізації закріплених ухвалою положень, що неодноразово ставало приводом для заяв та скарг з приводу невиконання мирової угоди. Зазначає, що виконання рішення суду не забезпечується ані органами державної виконавчої служби, ані правоохоронними органами. Наведене надає відповідачу можливість не виконувати рішення суду та не нести за це ніякої відповідальності, адже, ухвала суду про затвердження мирової угоди прирівнюється до рішення суду обов`язкового до виконання.
Указані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 06.03.2025 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 03.04.2025 року на 12.00 год.
13.03.2025 року до канцелярії суду від відповідача –  ОСОБА_2 надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи, з якими вона ознайомилася 14.03.2025 року.
31.03.2025 року до канцелярії суду від відповідача –  ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та Відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити.
03.04.2025 року до канцелярії суду від відповідача –  ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою своєї матері.

03.04.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача – ОСОБА_9 надійшла заява про відкладення розгляду справи для надання Відповіді на відзив в порядку ст. 179 ЦПК України, та у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому провадженні.
У зв`язку з неявкою сторін, судове засідання, призначене на 03.04.2025 року на 12.00 год. було відкладено до 20.05.2025 року до 10.30 год.
19.05.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача – ОСОБА_9 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому провадженні.
19.05.2025 року до канцелярії суду від відповідача –  ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення особистої участі малолітніх дітей –  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судовому засіданні по цій цивільній справі з метою заслуховування їх думки з питань, що безпосередньо стосуються їхнього життя.
У зв`язку з неявкою сторін, судове засідання, призначене на 20.05.2025 року на 10.30 год. було відкладено до 18.06.2025 року до 11.30 год.
Судове засідання, призначене на 18.06.2025 року до 11.30 год., було відкладено до 11.07.2025 року до 10.00 год. для можливості врегулювання спору мирним шляхом.
18.06.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача – ОСОБА_9 надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.
10.07.2025 року до канцелярії суду від відповідача –  ОСОБА_2 надійшли Письмові пояснення по справі, в яких вона просила позовні вимоги залишити без задоволення.
10.07.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача – ОСОБА_9 надійшли Додаткові пояснення по справі.
10.07.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача – ОСОБА_10 надійшло клопотання, в якому він просив долучити до матеріалів справи: копію рішення Київського районного суду м. Одеси по справі № 947/24189/19 від 26.12.2024 року, копію постанови про закінчення виконавчого провадження № 70679603 від 14.11.2024 року, копії заяв до ДВС від 15.04.2025 року, 02.05.2025 року, 16.05.2025 року, 16.05.2025 року та 22.05.2025 року, копію Ухвали про відкриття провадження по справі № 420/17297/25, протокольну Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/17297/25 від 17.06.2025 року. 
У судовому засіданні, призначеному на 11.07.2025 року, відповідач –  ОСОБА_2 та її представник – ОСОБА_10 підтримали клопотання, подане до канцелярії суду 19.05.2025 року про заслуховування думки дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з питань, що стосуються їхнього життя.
Ухвалою суду від 11.07.2025 року доручено Центру соціальних служб Одеської міської ради провести за участю психолога невимушену бесіду, процедуру опитування дітей  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо відношення до бабусі ОСОБА_1 , бажання спілкуватись та бачитися з бабусею ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити явку дітей в день, визначений Центром соціальних служб Одеської міської ради для проведення опитування. Доручено Центру соціальних служб Одеської міської ради направити до Київського районного суду м. Одеси висновок щодо результатів опитування та психо-емоційного стану дітей. Судове засідання було відкладено до 06.08.2025 року до 14.00 год.
06.08.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача – ОСОБА_10 надійшло клопотання, в якому він просив долучити до матеріалів цивільної справи копію рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/17297/25 від 14.07.2025 року.
У зв`язку з неотриманням витребуваних доказів, судове засідання, призначене на 06.08.2025 року на 14.00 год. було відкладено до 16.10.2025 року до 12.00 год.
06.08.2025 року на виконання ухвали суду від 11.07.2025 року Центром соціальних служб Одеської міської ради надано висновок щодо результатів опитування дітей.
14.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача – ОСОБА_10 надійшло клопотання, в якому він просив долучити до матеріалів цивільної справи № 947/10540/21 копію Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 року у справі № 420/17297/25; копію Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2025 року.
Для виклику у судове засідання дітей та забезпечення участі психолога, судове засідання, призначене на 16.10.2025 року до 12.00 год. було відкладено до 24.10.2025 року до 10.00 год.
В ході судового засідання, що відбулося 24.10.2025 року постало питання щодо допиту дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивач ОСОБА_1 та її представник – ОСОБА_9 у судовому засіданні вважали, що слід заслухати думки дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з питань, що стосуються їхнього життя.
Відповідач – ОСОБА_2 та її представник – ОСОБА_10 вважали, що слід заслухати думки дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з питань, що стосуються їхнього життя.
Ухвалою суду від 24.10.2025 року доручено Центру соціальних служб Одеської міської ради відрядити спеціаліста Центру соціальних служб Одеської міської ради для допиту дітей у судовому засіданні, призначеному на 26.11.2025 року на 12.00 год. 
Судове засідання, призначене на 26.11.2025 року на 12.00 год. було відкладено до 24.12.2025 року до 10.30 год. для ознайомлення з матеріалами справи.
У зв`язку з неявкою позивача, судове засідання, призначене на 24.12.2025 року на 10.30 год., було відкладено до 13.01.2026 року до 10.00 год.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
У судове засідання, призначене на 13.01.2026 року о 10.00 год. сторони не з`явилися, повідомлені належним чином; 13.01.2026 року звернулися до канцелярії суду із клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач просила у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1572.
У шлюбі народилися діти:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1291, від 06 лютого 2015 року, зроблений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, свідоцтво серії НОМЕР_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 5520, від 16 червня 2016 року, зроблений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, свідоцтво серії НОМЕР_3 .
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2019 року у справі № 520/12573/17 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний та визначено місце проживання дітей разом із матір`ю – ОСОБА_2 .
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2021 року по справі № 947/10540/21 задоволено заяву позивачів ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди. Затверджено мирову угоду, укладену 28.09.2021 року між позивачами ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , визнавши наступні її умови:  ОСОБА_2 зобов`язується не чинити перешкоди ОСОБА_8 та ОСОБА_1 у спілкуванні з внуками: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .  ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 визначають наступний спосіб участі ОСОБА_8 та ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні внуків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 :
– у період жовтень, листопад, грудень 2021 року – щонеділі з 09.00 годин до 13.00 годин, у присутності матері дітей ОСОБА_2 , за місцем проживання ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , чи у іншому попередньо узгодженому сторонами місці;
– у період з січня 2022 року щонеділі з 09.00 годин до 13.00 годин, без присутності матері дітей за місцем проживання ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , з можливістю прогулянок по місту і відвідування закладів культури з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дітей, режиму їхнього дня та харчування, неухильно дотримуючись при цьому карантинних заходів, впроваджених органами державної влади та місцевого самоврядування України;
– додатково, за попередньою домовленістю сторін та враховуючи бажання дітей, побачення та спілкування ОСОБА_8 та ОСОБА_1 з внуками у дні їх народження та під час свят.
ОСОБА_8 , ОСОБА_1 зобов`язуються, у разі неможливості зустрітися з внуками, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , завчасно, але не пізніше ніж за 1 (одну) добу, повідомити ОСОБА_2 про неможливість зустрічі засобами телефонного зв`язку, шляхом направлення письмового повідомлення (CMC, Viber, Telegram).
ОСОБА_2 , у разі виникнення незалежних від неї обставин (хвороба дітей, участь дітей у будь-яких видах змагань, екскурсіях) зобов`язується завчасно повідомити ОСОБА_8 ,, ОСОБА_1 про неможливість організації їх зустрічі з внуками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та її причини, засобами телефонного зв`язку, шляхом направлення письмового повідомлення (CMC, Viber, Telegram).
ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 погодили, що у разі досягнення спільної домовленості, враховуючи життєві обставини, можуть змінити або перенести час зустрічі та спілкування ОСОБА_8 та ОСОБА_1 з внуками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Сторони погодили, що вказана мирова угода складена з урахуванням інтересів малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для їх повного, всебічного та гармонійного розвитку.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_8 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, – закрито.
Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, до січня 2022 року вищевказана мирова угода виконувалась сторонами, бабуся й дідусь мали можливість бачитись та спілкуватись з дітьми, однак, на початку 2022 року ці зустрічі майже припинились і відповідач почала перешкоджати побаченням. 
04 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про відкриття виконавчого провадження за ухвалою від 28 вересня 2021 року по справі № 947/10540/21 та, отримавши відмову у відкритті провадження від 07 липня 2024 року, оскаржила її до суду.
Ухвалою від 28 вересня 2022 року суд скаргу ОСОБА_1 задовольнив та зобов`язав Другий Київський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути порушення шляхом відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом – ухвали Київського районного суду міста Одеси від 28 вересня 2021 року у справі № 947/10540/21. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року ухвалу залишено без змін. За результатами оскарження було відкрито виконавче провадження 7067963.
23 січня 2024 року позивачка звернулася до Начальника Київського ВДВС із заявою про вжиття невідкладних заходів щодо виконання вимог ВП 7067963 до ОСОБА_2 , яка постійно та безпідставно відмовляла у зустрічі із внуками.
20 червня 2024 року позивачка подала заяву щодо виконання вимог ВП 7067963 до ОСОБА_2 з аналогічних підстав.
Аналогічні заяви спрямовувалися і до правоохоронних органів з приводу невиконання рішення суду 26 листопада 2023 року, 21 січня 2024 року, 26 травня 2024 року, 23 червня 2024 року, 30 червня 2024 року, 07 липня 2024 року, 14 липня 2024 року, що підтверджується талонами-повідомлення.
03 липня 2024 року ОРУП ГУНП в Одеській області надало лист № 60-6143, згідно якого зазначено, що викладені у заяві від 16 червня 2024 року події містять ознаки цивільно-правового характеру та не є компетенцією Національної поліції України.
09 липня 2024 року ОРУП ГУНП в Одеській області надало лист № 60-6386, згідно якого зазначено, що викладені у заяві від 23 червня 2024 року події містять ознаки цивільно- правового характеру та не є компетенцією Національної поліції України.
15 липня 2024 року ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області надало лист № 60-6688, згідно якого зазначено, що ГУНП було проведено низку профілактичних заходів в межах компетенції та роз`яснено право на звернення до суду.
У судових засіданнях ОСОБА_2 зазначила, що спілкування дітей із бабусею є психотравмуючим, дітей зневажають, із їх інтересами не рахуються. Представник відповідача адвокат Тодирець А. О. зосередив увагу на дотриманні найкращих інтересів дітей та закликав до пошуку мирного врегулювання спірних відносин. Зазначив, що даний судовий процес є елементом тиску на ОСОБА_2 в тому числі і фінансовим. ОСОБА_2 вказувала, що сума позову у розмірі 20 тисяч гривень складає її місячну зарплатню. 
Позивач –  ОСОБА_1 та її адвокат – Ростомов Г. А. зазначали, що спірні відносини тривають багато років, ті компроміси, що стали результатом укладення мирової угоди не виконуються у зв`язку із чим втрачається її сенс. Саме по собі відшкодування не є самоціллю, а є елементом сатисфакції (в тому числі дисциплінування) позивача, яка, на думку сторони відповідача має відшкодувати завдану розлученням із онуками шкоду. У разі, якщо ОСОБА_2 припинить уникати виконання рішення суду ОСОБА_1 готова, навіть, відкликати позовну заяву. 
У судових засіданнях ОСОБА_2 визнала, що не приводить онуків для зустрічі з бабусею, оскільки «діти самі не хочуть цього». Між тим, пояснила, що бабуся є людиною безвідповідальною та такою, що шкодить онукам. У її сприйнятті багаторічна боротьба бабусі за участь у житті онуків зводяться до досягнення мети знущання над ними, прояву байдужості до їх почуттів, чинення морально-психологічного тиску.
Згідно Висновку психолога за результатами проведеного опитування дитини – ОСОБА_5 , 2016 року народження, з ОСОБА_5 психологічна робота проводилась вперше. Дитина була орієнтована на сумісну роботу. Назар йшов на контакт психологом, відповідав на поставлені питання, із задоволенням ділився особистою інформацією. На запитання стосовно бажання спілкуватися «бабусею ОСОБА_11 » ОСОБА_6 категорично відмовився та почав розповідати що останню зустріч з нею, отриману травму голови, небажання «бабусі ОСОБА_12 » визвати швидку допомогу та надати належну допомогу. Здатність до концентрації, перемикання та розподілу уваги, інтелектуальний розвиток, логічне мислення відповідає віковим нормам. Темп роботи на середньому рівні.
Під час спілкування з ОСОБА_6 та спостереження за поведінкою, вдалось виявити його прив`язаність до своєї мами, сестри ОСОБА_13 та бабусі ОСОБА_14 . Він дуже ніжно та з любов`ю розповідав про «бабусю ОСОБА_15 », про її постійне піклування про онука та турботу. Зі слів дитини він має велике дружнє коло спілкування з однолітками, але цікавіше йому спілкуватися з дітьми молодшого віку за себе.
Психологом рекомендовано: ненасильницьке спілкування, враховуючи актуальні потреби дитини та поважне ставлення щодо особистих кордонів дитини; створення відносин на засадах взаєморозуміння, позитивне спілкування, яке дозволяє говорити про свої почуття й потреби, екологічно просити про підтримку чи допомогу, навчитися слухати себе та інших; проведення психологічної корекції для покращення емоційного стану для гармонійного розвитку особистості.
Згідно Висновку психолога за результатами проведеного опитування дитини – ОСОБА_4 , 2015 року народження, психологічна робота проводилась вперше. Дитина була орієнтована на сумісну роботу. Арина охоче йшла на контакт з психологом, відповідала на поставлені питання, була зацікавлена у виконанні поставлених завдань. На запитання стосовно спілкування с бабусею, ОСОБА_1 , дитина відповідати відмовилася. З її слів вона має неприємні спогади щодо останньої зустрічі з «бабусею ОСОБА_11 » та не хоче більше з нею спілкуватися. У розмові про неї відчувалася внутрішня напруженість. Здатність до концентрації, перемикання та розподілу уваги, інтелектуальний розвиток, логічне мислення відповідають віковим нормам. Темп роботи на середньому рівні.
Під час спілкування з Ариною та спостереження за поведінкою вдалось виявити її прив`язаність до своєї родини. Мати для неї є більш авторитетною фігурою, вона проводить з донькою багато часу та займається її розвитком, вона почуває турботу про себе. Також своєю родиною вважає брата ОСОБА_6 та бабусю ОСОБА_15 . Зі слів дитини вона має не велике дружнє коло спілкування з однолітками.
Психологом рекомендовано: ненасильницьке спілкування, враховуючи актуальні потреби дитини та поважне ставлення щодо особистих кордонів дитини; створення відносин на засадах взаєморозуміння, позитивне спілкування, яке дозволяє говорити про свої почуття й потреби, екологічно просити про підтримку чи допомогу, навчитися слухати себе та інших; проведення психологічної корекції для покращення емоційного стану для гармонійного розвитку особистості.
У судовому засіданні, призначеному на 26.11.2025 року, в присутності провідного психолога відділу соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради – ОСОБА_16 , судом було заслухано думку дітей –  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21.07.2021 по справі № 404/3499/17).
При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку.
У судовому засіданні дійсно повідомили суду, що з бабусею та дідусем вони спілкуватись не хочуть, вказуючи на те, що жодних дарунків, іграшек чи солодощів останні їм не купують, з днями народження не поздоровлюють.
Попри це, суд вважає, що поведінка та висловлювання дітей, враховуючи їх вік, передусім є наслідком їх тривалої ізоляції від бабусі (позивача по справі).
Суд наголошує на тому, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дітей, адже діти не мають самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковують досвід і поведінку авторитетних для них батьків. Батьки мають співпрацювати у забезпеченні належного контакту між кожним з них з дітьми, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу.
Підсумовуючи викладене в сукупності, суд доходить до переконання про те, що висловлювання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із урахуванням їх віку, рівня розвитку та психологічних особливостей, притаманних відповідному віку, фактично зводяться до відтворення позиції їх матері, яка перебуває у конфлікті з колишнім чоловіком та позивачкою.
Суд звертає увагу, що вік дітей є чутливим з точки зору формування світогляду та світосприйняття і які цінності у даному віці родина надає дітям, із такими цінностями діти виходять у суспільство. Діти не спілкуються з бабусею і в результаті такого розлучення сильніше віддаляються від неї. 
Згідно Постанови Верховного Суду від 15 жовтня 2018 року справа № 686/14512/17: «Посилання заявника на небажання дитини спілкуватися із батьком і відсутність прихильності до нього не можуть бути покладені в основу судового рішення, враховуючи малий вік дитини та факт її постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт з батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи. За таких обставин небажання дитини спілкуватися із батьком обумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, і не може бути підставою для обмеження ОСОБА_4 у реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні із нею».
З наведеної Постанови вбачається, що неприязні стосунки між родичами можуть негативно вплинути на відношення дитини до того родича, із яким вона не проживає, а тому слід виходити не з бажання дитини, а з її інтересу. «Інтерес дітей» не тотожній «бажанню дітей» чи «думці дітей» і конкретні межі були проведені Верховним Судом, який відповідає на питання чи може бути підставою для невиконання рішення суду небажання дітей бачитися з родичами. 
Згідно Постанови Верховного Суду від 26 грудня 2024 року у справі № 561/474/24, доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції не з`ясував думку дитини є безпідставними, оскільки озвучена у судовому засіданні місцевого суду думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав. Думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.
Оскільки СК України не визначає зміст категорії «інтереси дитини», то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує ЄСПЛ. Так, під час визначення основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо не придатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України» (заява №2091/13). 
Право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку (указана позиція викладена в рішенні у справі «А.В. проти Словенії» (A.V. v. Slovenia), заява № 878/13, пункт 72, від 09 квітня 2019 року). Однак у цій справі, коли органи державної влади постійно стикалися з відмовою дуже маленької дитини спілкуватися з матір`ю, вони не забезпечили надання дитині належної професійної цільової підтримки; така підтримка була надзвичайно важливою для неї, аби звикнути до думки про проживання з матір`ю, а також забезпечити розуміння В., що згідно з обґрунтуванням судових рішень, які підлягали виконанню, це відповідало найкращим інтересам дитини (пункти 6 та 9). За конкретних обставин цієї справи така допомога становила частину необхідних заходів, вжиття яких органами державної влади розумно вимагалося для дотримання ними позитивних зобов`язань, передбачених статтею 8 Конвенції (подібний підхід в згаданому рішенні у справі «А.В. проти Словенії» (A.V. v. Slovenia), пункт 84, та в рішенні у справі «Ген та інші проти України» [Комітет] (Gen and others v. Ukraine) [Committee], заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 66, від 10 червня 2021 року).
У Постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року справа № 752/13450/22 зазначено: «Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психо-емоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною. 
Верховний Суд неодноразово зазначав, що в спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання слід вирішувати в контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. Указана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.12.2024 року по справі №199/5456/23.
Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.  Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.  Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Суд зауважує, що сім`я, рід, родина — це основа, де бабуся з онуками (і всі покоління) пов`язані спільним корінням, любов`ю та традиціями, що передаються з покоління в покоління, формуючи нерозривний зв`язок через спільний дім, побут, спогади, сімейні реліквії та звичаї, які зміцнюють їхні стосунки й надають відчуття приналежності та підтримки. Бабуся зазвичай є носієм мудрості, тепла, традицій, спогадів, берегинею родинного вогнища, яка виховує чуйність і любов в онуках, часто замінюючи батьків у складних ситуаціях.
Сім`я, рід, родина — це не просто група людей, а ціла система, де бабуся й онуки є важливими ланками, а традиції — міцним мостом між поколіннями, що дарує кожному відчуття сили, захисту та незламної любові. 
Позбавлення дітей спілкування з бабусею з боку батька призведе до втрати родинного зв`язку, неможливості передачі знань та цінностей , сімейних традицій та звичаїв, реліквій та історії. 
Задовольняючи позов частково, суд враховує, що під чс розгляду справи позивачем неодноразово пропонувались різноманітні варіанти вирішення даного конфлікту, однак, відповідач з жодною пропозицією не погодилась. 
Відшкодування моральної шкоди за шкоду, спричинену порушенням передбачено п. 6 ч. 2 ст. 18 СК України та ч. 5 ст. 159 СК України. Згідно ч. 5 ст. 159 СК України особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
ЄСПЛ вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Указана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості Указана правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18).
Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Суд вважає, що перешкоджання контакту бабусі з її онуками, яка обумовлена неправомірними діями відповідача, не може не спричиняти позивачу моральних страждань. Та обставина, що відповідач добровільно не виконувала Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2021 року по справі № 947/10540/21 про затвердження мирової угоди, а також перешкоджала у спілкуванні бабусі з онуками фактично призвело до неодноразових звернень позивачки до державних органів з різними заявами для вирішення спірної ситуації в позасудовому та судовому порядках.
Численні намагання позивачки у законний спосіб відновити контакт із онуками, що не призводять до відповідного результату через поведінку відповідача, мали наслідком вжиття позивачкою додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що і зумовило заподіяння моральних страждань.
Понад це, на переконання суду, що більш тривалою є відсутність контактів між бабусею та онуками, то більш складною стає і процедура нормалізації відносин з дітьми на рівні, що існував до, так би мовити, розриву контактів.
Суд погоджується із аргументами позивачки про те, що моральні страждання зумовлюються фактом розлуки із онуками, порядок спілкування з якими визначено мировою угодою, затвердженою ухвалою суду від 28 вересня 2021 року. В силу наведених обставин можливості позивачки бачитися із дітьми є обмеженими. У зв`язку з цим суд відхиляє заперечення відповідачки про недоведеність заподіяння нею моральної шкоди.
Разом із тим, суд поділяє доводи відповідача щодо відсутності належного обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди. Утім, вказане є підставою для зменшення заявленого розміру моральної шкоди, а не для відмови в її стягненні. Керуючись принципами розумності і справедливості, суд вважає, що з відповідача у відшкодування моральної шкоди слід стягнути 5 000 гривень. Така сума відповідає рівню пережитих позивачкою вимушених змін у її житті, їх тривалості, не є надмірною і такою, що сприяє її безпідставному збагаченню.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 159, 257, 263 СК України, ст. 15, 16, 23 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 16, 19, 44, 76-81, 83, 89, 95, 141, 158, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 , моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, в решті вимог - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.

Суддя          О. М. Куриленко