ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 01 січня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/13645/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2025 року позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Харківській області щодо не звільнення позивача зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 статті 77 ЗУ “Про Національну поліцію” з 04.08.2025, на підставі поданого рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням від 04.08.2025;
визнати протиправним та скасувати наказ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 11.08.2025 № 483 “Про призначення та проведення службового розслідування”;
визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області від 12.09.2025 № 1228 “Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області” у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції;
визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП від 24.09.2025 № 555 о/с, яким було звільнено позивача за п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ “Про Національну поліцію” у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України” з посади дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, з 24.09.2025;
зобов`язати ГУНП в Харківській області прийняти рішення про звільнення зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) на підставі поданого рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням від 04.08.2025.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рапорт про звільнення зі служби від 04.08.2025 не був належним чином розглянутий відповідачем, а саме розгляду по суті не відбулося та не було прийнято рішення, яким позивача було б звільнено зі служби чи відмовлено в такому звільнення. Натомість відповідач ініціював службове розслідування щодо «невиходу на службу». 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
16.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив у їх задоволенні відмовити. Вказував на те, що у рапорті позивач не вказав обставин, що визначені Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою КМУ від 12.06.2013 №413, та, відповідно, не надав необхідних підтверджуючих документів. Крім звертає увагу, на те, що позивач проходить службу у військовий час в поліції, зазначення ним у рапорті бажання звільнитись зі служби в поліції з конкретної дати (до трьох місяців) є неповажною підставою, оскільки в умовах воєнного стану під час несення служби в поліції поліцейські виконують не тільки завдання по участі в обороні, а й забезпечують суспільний порядок. Вважає, що у зв`язку з тим, що позивач вчинив дисциплінарний проступок 04.08.2025, то у відповідача відсутні правові підстави для розгляду рапорту позивача про звільнення за власним бажанням з 04.08.2025.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 витребувано додаткові докази.
20.10.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач повністю підтримував позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. 
Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , перебуваючи на службі в ГУНП в Харківській області, 04 серпня 2025 року подав рапорт на ім`я начальника ГУНП в Харківській області про звільнення відповідно до пп. 7 п. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” за власним бажанням з посади дільничного офіцера поліції (на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею віку 4 років 6 місяців ОСОБА_2 ) сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області 04 серпня 2025 року, у день подання заяви, у зв`язку з неможливістю подальшого проходження служби через наявність поважних причин, а саме доглядом за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи. До рапорту долучено: копію свідоцтва про народження № НОМЕР_1 ; копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 (батька); витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 ; витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 .
Відповідний рапорт був направлений позивачем засобами поштового зв`язку.
Позивач вважаючи, що його рапорт було задоволено та звільнено зі служби, звернувся з заявою від 11.08.2025 до ГУНП в Харківській області для отримання копії наказу про звільнення. 
11 серпня 2025 року позивачем було направлено заяву до ГУНП в Харківській області про надання належним чином завіреної копії наказу про звільнення з Національної поліції України та займаної посади на підставі заяви від 04.08.2025.
Листом УЗК ГУНП в Харківській області від 16.08.2025 № 162031-2025 позивачу повідомлено, що рапорт від 04.08.2025 щодо звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, 04.08.2025 було розглянуто керівництвом Головного управління Національної поліції в Харківській області відповідно до норм законодавства. У відповіді на поданий рапорт, УЗК ГУНП в Харківській області посилались на пункт 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114), а саме, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше, як за три місяці до звільнення, про що подають відповідний рапорт.
Крім того, позивачу було повідомлено, що всупереч поданому рапорту на звільнення, наказом Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області від 11.08.2025 № 483 призначено та проводиться службове розслідування за фактом самовільного залишення меж Харківської області та виїзду до Волинської області, а також невиходу на службу у період з 02.08.2025 по 11.08.2025.
Відповідно вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України «Про Національну поліцію» (далі – Закон № 580-VIII), та іншими нормативно-правовими актами. 
Як слідує зі змісту вимог статті 3 Закону № 580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. 
Частиною 1 статті 8 Закону № 580-VIII передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VIII, «поліцейським» є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням. 
Частиною другою і третьою статті 77 Закону № 580-VIII днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби .
Згідно з пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. 
Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (Положення №114), яке є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, та на час виникнення спірних правовідносин є чинним.
Правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №817/981/17 твердить про те, що норми Положення №114, зокрема, в частині звільнення за власним бажанням не суперечать вимогам Закону України «Про Національну поліцію», а лише встановлюють певні гарантії осіб, що проходять службу у разі звільнення за власним бажанням. 
Положення № 114 регулює порядок проходження служби працівниками Національної поліції, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, тобто по своїй суті є реорганізованими органами внутрішніх справ. Положення № 114 є чинним, інший нормативно-правовий акт, який регулює питання проходження служби в Національній поліції, не прийнято. 
Положенням № 114 передбачені особливості звільнення зі служби за ініціативою особи:
пункт «ж» пункту 63 - особи звільняються зі служби: за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; 
підпункт «и» пункту 63 - особи звільняються зі служби: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; 
пункт 68 - особи, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Пунктом 68 Положення № 114 визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. 
За змістом пункту 8 Положення № 114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України. 
В межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення у більш короткий строк. 
Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.
Вичерпний перелік поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» (далі - Постанова № 413). 
Так, відповідно до Переліку (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька); укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України; хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей; неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону); довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.
Як слідує з матеріалів справи, а саме у відзиві на позовну заяву, відповідач стверджує, що позивачем не було вказано жодної з обставин перелічених у Постанові №413 та відповідно не надано підтверджуючих документів.
Дослідивши матеріали справи, судом установлено, що з копії рапорту позивача від 04.08.2025, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається чітке зазначення підстави звільнення зі служби, а саме: «у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, що унеможливлює подальше проходження служби».
За наведених обставин суд доходить висновку, що рапорт позивача містить конкретну, чітко сформульовану та зрозумілу підставу звільнення, яка за своїм змістом узгоджується з положеннями пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Відтак, суд критично оцінює та відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у рапорті ОСОБА_1 підстав звільнення, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 413, як такі, що не підтверджуються матеріалами справи та спростовуються безпосереднім змістом поданого рапорту.
Аналізуючи подальші дії (бездіяльність) відповідача, суд встановив, що рапорт позивача від 04.08.2025 про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням не був розглянутий відповідачем по суті. Зокрема, за результатами розгляду зазначеного рапорту відповідачем не було прийнято жодного рішення, яке мало б юридичні наслідки для позивача, а саме: не прийнято рішення ні про його задоволення із виданням відповідного наказу про звільнення, ні про відмову у звільненні із наведенням мотивів такої відмови.
Таким чином, суд констатує наявність протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у невиконанні покладеного на нього обов`язку розглянути рапорт поліцейського та прийняти за його результатами відповідне рішення, що прямо порушує принципи належного врядування та правової визначеності.
Суд також відхиляє посилання відповідача на запровадження в Україні воєнного стану та проходження позивачем служби в поліції як на підставу для визнання поданого рапорту необґрунтованим. Суд зазначає, що чинне законодавство, зокрема Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, не містить заборони на подання поліцейським рапорту про звільнення за власним бажанням із зазначенням бажаної дати звільнення у межах до трьох місяців, навіть за умов дії воєнного стану. Отже, наведені відповідачем доводи не можуть бути визнані обґрунтованими.
З огляду на викладене суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду рапорту позивача від 04.08.2025 про звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а також зобов`язання відповідача розглянути зазначений рапорт та прийняти рішення по суті з урахуванням правових висновків, викладених у цьому судовому рішенні.
Щодо іншої частини позовних вимог, які стосуються: визнання протиправним та скасування наказу ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 11.08.2025 № 483 «Про призначення та проведення службового розслідування»; визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Харківській області від 12.09.2025 № 1228 «Про застосування дисциплінарного стягнення»; визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Харківській області від 24.09.2025 № 555 о/с про звільнення позивача зі служби на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», суд зазначає таке.
У межах розгляду цієї справи судом в першу чергу вирішується питання щодо протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у нерозгляді рапорту позивача від 04.08.2025 про звільнення зі служби за власним бажанням. Судом встановлено, що відповідач не прийняв жодного рішення за результатами розгляду зазначеного рапорту, у зв`язку з чим питання щодо можливості та правових наслідків звільнення позивача за цим рапортом фактично залишилося невирішеним.
За таких обставин суд виходить з того, що правомірність або неправомірність подальших управлінських рішень відповідача, пов`язаних із проведенням службового розслідування та застосуванням дисциплінарного стягнення, не може бути належним чином оцінена судом до моменту виконання відповідачем обов`язку з розгляду рапорту позивача та прийняття відповідного рішення по суті.
Інакше кажучи, встановлення судом правових наслідків дисциплінарного провадження є похідним від вирішення первинного питання — чи підлягав рапорт позивача про звільнення за власним бажанням належному та своєчасному розгляду, та яке рішення мало бути прийнято відповідачем за його результатами.
Оскільки суд у цьому рішенні зобов`язує відповідача повторно розглянути рапорт позивача та прийняти за його результатами рішення, судове втручання на даному етапі у питання правомірності дисциплінарних наказів означало б передчасну оцінку правовідносин, які ще не набули остаточної правової визначеності.
За таких умов вимоги позивача щодо скасування наказів про проведення службового розслідування, застосування дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби є передчасними, а тому не підлягають задоволенню на цьому етапі судового розгляду, без позбавлення позивача права на їх оскарження у майбутньому після належного вирішення питання щодо рапорту від 04.08.2025.
Таким чином, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання розглянути рапорт позивача від 04.08.2025, водночас відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог з підстав їх передчасності, оскільки їх розгляд можливий лише після виконання відповідачем обов`язку, визначеного цим судовим рішенням.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 11, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносець, б.13, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 40108599) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 04.08.2025 про звільнення за власним бажанням зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області розглянути рапорту ОСОБА_1 від 04.08.2025 про звільнення за власним бажанням зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та прийняти рішення по суті з урахуванням правових висновків, викладених у цьому судовому рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносець, б.13, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 40108599) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривень 48 (сорок вісім) копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А.О. Чеснокова