ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/696/25 пров. № А/857/14125/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Кафарський В.В. у м. Івано-Франківську) у справі № 300/696/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача якому просила:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування періоду роботи з 25.04.1988 по 31.12.2001 на посаді вихователя садка в колгоспі ім. Черемшини та періоду роботи з 01.09.2012 по 23.08.2024 на посаді вихователя в Задунайському дитячому будинку-інтернаті до стажу роботи під час якого я маю право на пенсію за вислугу років та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до Постанови №909 від 04.11.1993 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати період роботи з 25.04.1988 по 31.12.2001 на посаді вихователя садка в колгоспі ім. Черемшини та період роботи з 01.09.2012 по 23.08.2024 на посаді вихователя в Задунайському дитячому будинку-інтернаті до стажу роботи, під час якого позивач має право на пенсію за вислугу років та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до Постанови №909 від 04.11.1993 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області додати період роботи з 25.04.1988 по 31.12.2001 на посаді вихователя садка в колгоспі ім. Черемшини та період роботи з 01.09.2012 по 23.08.2024 на посаді вихователя в Залучанському дитячому будинку-інтернаті до стажу роботи, під час якого позивач має право на пенсію за вислугу років та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до Постанови №909 від 04.11.1993 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років” до періоду роботи, визнаного Головним управлінням в листі-відповіді від 30.12.04, а саме 6 років 9 місяців та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.
В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що є пенсіонером і перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, де отримує пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Після призначення пенсії за віком позивач 04.12.2024 звернулася до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Проте, відповідач листом від 3012.2024 відмовив у зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 25.04.1988 по 31.12.2001 на посаді вихователя садка в колгоспі ім. Черемшини та з 01.09.2012 по 23.08.2024 на посаді вихователя в Задунайському дитячому будинку інтернаті та, як наслідок, повідомив про недостатній стаж працівника освіти для виплати відповідної грошової допомоги. При цьому, позивач вважає, що у спірні періоди вона працювала на посадах і у закладах, що дає право зарахувати такий період її роботи до пільгового стажу як працівника освіти та, як наслідок, на думку позивача, вона має достатній стаж роботи на педагогічних посадах, а тому має право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 25.04.1988 по 31.12.2001 на посаді вихователя садка в колгоспі ім. Черемшини та періоду роботи з 01.09.2012 по 23.08.2024 на посаді вихователя в Задунайському дитячому будинку-інтернаті до стажу роботи, під час якого вона має право на пенсію за вислугу років та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до Постанови №909 від 04.11.1993 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) зарахувати період роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 25.04.1988 по 31.12.2001 на посаді вихователя садка в колгоспі ім. Черемшини та період роботи з 01.09.2012 по 23.08.2024 на посаді вихователя в Задунайському дитячому будинку-інтернаті до стажу роботи, під час якого вона має право на пенсію за вислугу років та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до Постанови №909 від 04.11.1993 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”, а також виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачу з 09.08.2024 призначена пенсія за віком, станом на день досягнення пенсійного віку працювала у закладах та установах державної та/або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, та стаж роботи на таких посадах на момент досягнення пенсійного віку становив понад 30 років.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, а з 09.08.2024 їй призначено пенсію а віком.
Після призначення пенсії за віком, позивач 04.12.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою щодо призначення і виплати грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-IV.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській від 30.12.2024 №10472-9107/К-02/8-0900/24 позивача повідомлено, що її відпрацьований стаж, як працівника освіти, соцзабезпечення становить 6 років 9 місяців (па посаді вихователя в Долішньозалучанському я/с “Ромашка” з 01.04.2003 по 01.09.2005 та з 01.04.2006 по 29.07.2010), що є недостатнім для виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії. Також зазначено, що період роботи з 25.04.1988 по 31.12.2001 на посаді вихователя садка в колгоспі ім. Черемшини згідно довідки про стаж №786/02-12 від 24.07.2024, виданої Комунальною установою “Трудовий архів” Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, не зараховано до пільгового стажу роботи, оскільки дана організація не передбачена Постановою №909 від 04.11.1993 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років” та період роботи з 01.09.2012 по 23.08.2024 на посаді вихователя в Залучанському дитячому будинку-інтернаті не зараховано до пільгового стажу роботи, оскільки дана посада не передбачена Постановою №909 від 04.11.1993 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”
Не погоджуючись із спірним рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2023 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).
Пунктом 71 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 за №1191 (далі - Порядок №1191).
Пунктом 1 Порядку №1191 визначено умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Пунктом 5 Порядку №1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Отже, для отримання права на виплату грошової допомоги при призначенні пенсії за віком в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення особа має відповідати таким критеріям:
1) на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа має працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
2) наявність для жінок страхового стажу не менше 30 років на таких посадах;
3) будь-який з видів пенсії раніше ним не призначався.
Згідно з пунктом 6 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону №1058-IV, станом на день її призначення.
Відповідно до пункту 7 Порядку №1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Аналізуючи наведені норми права, апеляційний суд зазначає, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Правову позицію щодо права особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій висловив Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі №234/13835/17, в якій зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
За обставин цієї справи ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті грошової допомоги у зв`язку з тим, що страховий стаж позивачки на дату досягнення пенсійного віку відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII Про пенсійне забезпечення складає 6 років 9 місяців.
Разом з тим апеляційним судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 позивачка:
25.04.1988 – прийнята на роботу на посаду вихователя садка в колгоспі ім. Черемшини (запис №8);
31.12.2001 – звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП (запис №12);
14.10.2010 – прийнята на роботу на посаду культорганізатора в Залучанському дитячому будинку-інтернаті (запис №23);
01.09.2012 – переведена на посаду вихователя в Залучанському дитячому будинку-інтернаті (запис №24).
Довідкою Залучанського дитячого будинку-інтернату від 23.08.2024 №01-10/99 підтверджено, що станом на 23.08.2024 (дату видачі довідки) ОСОБА_1 продовжує працювати на посаді вихователя.
Таким чином, судом встановлено, що позивач працювала з 25.04.1988 по 31.12.2001 на посаді вихователя садка в колгоспі ім. Черемшини та з 01.09.2012 по 23.08.2024 – на посаді вихователя в Залучанському дитячому будинку-інтернаті.
Також, суд зазначає, що додатково стаж роботи ОСОБА_1 , зокрема на посаді вихователя садка в колгоспі ім. Черемшини підтверджується архівними довідками №786/02-12, №788/02-12 від 24.07.2024 та №969/02-12 від 16.09.2024, довідкою відділу Освіти Снятинської міської ради Коломийського району від 20.08.2024 №02-01/19/545.
Переліком №909 визначено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років. 
До даного Порядку №909 входять посади вчителів, вихователів загальноосвітніх навчальних закладів та вихователі дошкільних навчальних закладів всіх типів.
Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01.01.1992, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Згідно з частиною четвертою статті 21 Закону України “Про позашкільну освіту” педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.
Відповідно до пункту 1 статті 39 Закону України “Про позашкільну освіту” зазначено перелік позашкільних закладів, на які поширюється дія даного Закону.
Статтею 29 Закону України “Про освіту” передбачено, що в структуру освіти входить дошкільна освіта.
Згідно зі статтею 5 Закону України “Про дошкільну освіту” систему дошкільної освіти становлять дошкільні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форми власності.
Відповідно до записів трудової книжки позивача, працювала з 25.04.1988 по 31.12.2001 на посаді вихователя садка в колгоспі ім. Черемшини.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до статей 16, 18 Закону Української PCP “Про народну освіту” від 28.06.1974, що діяв на час роботи позивача у вказаний період, з метою створення найсприятливіших умов для виховання дітей дошкільного віку і подання необхідної допомоги сім`ї створюються дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки загального і спеціального призначення та інші дитячі дошкільні заклади. Влаштування дітей у дитячі дошкільні заклади провадиться за бажанням батьків або осіб, які їх замінюють.
Дитячі дошкільні заклади організовувались виконавчими комітетами районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів, а також з їх дозволу державними підприємствами, установами та організаціями, колгоспами, іншими кооперативними та іншими громадськими організаціями.
Відповідно в період роботи позивача в садку в колгоспі ім. Черемшини в Україні визнавалось дві форми власності: соціалістична та особиста. Колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої.
Згідно з ст. 10 Конституції УРСР від 20.04.1978 основу економічної системи України становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності.
Стаття 11 Конституції УРСР визначала, що у виключній власності держави є: земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.
В період роботи ОСОБА_1 в садку в колгоспі ім. Черемшини діяла Конституція УРСР від 30.01.1937, якою також визнавались дві форми власності: соціалістична та особиста.
Оскільки в цей період колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої, то вказаний період роботи позивачки прирівнюється до роботи в закладах державної та комунальної власності.
Проаналізувавши вищевказане колегія суддів приходить до переконання, що період роботи позивачки з 25.04.1988 по 31.12.2001 на посаді вихователя садка в колгоспі ім. Черемшини, необхідно зарахувати до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” , оскільки колгоспи відносились до соціалістичної, а після 28.06.1996 – до комунальної власності.
Що стосується періоду роботи ОСОБА_1 з 01.09.2012 по 23.08.2024 на посаді вихователя в Залучанському дитячому будинку-інтернаті, то колегія суддів зазначає таке.
Згідно з Переліком №909 до закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту віднесено, зокрема:
інтернатні заклади для інвалідів, дітей-інвалідів і престарілих (медичні працівники (незалежно від найменування посад), педагоги, вчителі, логопеди, інструктори ЛФК та з праці;
медичні відділи протезних підприємств медичні працівники (незалежно від найменування посад).
В той же час, постановою Кабінету Міністрів України №963 від 14.06.2000 передбачено, що до посад педагогічних працівників відносяться, зокрема, вчителі, викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя, асистент вчителя-реабілітолога, старший викладач вищого навчального закладу І і II рівня акредитації, майстер виробничого навчання, педагог професійного навчання, старший вихователь, вихователь, асистент вихователя, соціальний педагог по роботі з дітьми з інвалідністю, логопед закладу охорони здоров`я та соціального забезпечення, методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, керівник гуртка, секції, студії, інших форм гурткової роботи; концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, екскурсовод, інструктор з туризму закладів освіти; старший вожатий, вожатий, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізкультури, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру, старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) у позашкільних закладах; старший майстер у професійно-технічному навчальному закладі, перекладач-дактилолог; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму у закладах освіти для громадян, які потребують соціальної допомоги і реабілітації.
Відповідно, постановою Кабінету Міністрів України №963 від 14.06.2000 віднесено посаду вихователя до посад педагогічних працівників.
З вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що посилання пенсійного органу на те, що посада вихователя в Залучанському дитячому будинку-інтернаті яку займала позивач, не дає права на пенсію за вислугу років та, як наслідок, на виплату грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, є необґрунтованим.
Проаналізувавши вищенаведене та матеріали справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що періоди роботи позивача з 25.04.1988 по 31.12.2001 на посаді вихователя садка в колгоспі ім. Черемшини та періоду роботи з 01.09.2012 по 23.08.2024 на посаді вихователя в Задунайському дитячому будинку-інтернаті протиправно не зараховані до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до Постанови №909 від 04.11.1993 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційних скарг не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у справі № 300/696/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула