ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/78/26 Справа № 175/3321/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борисов С. А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В., 
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Хворостяний Олексій Володимирович на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу (суддя першої інстанції Борисов С.А.),
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило:
стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за Договором фінансового лізингу № AB00A+730006 від 02.06.2015 р. у розмірі 216 429,80грн.; 
стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за Договором фінансового лізингу № AB00A+730006 від 02.06.2015 р., за Договорами поруки 1, 2 №AB00A+730006 від 02.06.2015 року у розмірі 1000 грн.; 
визнати недійсною довіреність №2 від 02.06.2015 року видану від імені ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» на ім`я ОСОБА_5 з моменту її вчинення; 
визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014 на ім`я ОСОБА_6 ; 
скасувати державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014 та визнати недійсним Свідоцтво серії НОМЕР_1 від 13.08.2015 р. на ім`я ОСОБА_6 ; 
скасувати державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014 та визнати недійсним Свідоцтво серії НОМЕР_2 від 22.09.2015 р. на ім`я ОСОБА_1 ; 
витребувати у ОСОБА_1 та передати транспортний засіб, автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014 повноважним представникам ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК»; зареєструвати транспортний засіб, автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014 за Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК» надавши повноваження повноважним представникам ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014;
Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення суду від 18 жовтня 2016 року залишено без задоволення.
На вказане заочне рішення ОСОБА_1 , через свого представника Хворостяного О.В. була подана апеляційна скарга, в якій він вказав, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, вважає, що суд першої інстанції підійшов формально до розгляду даної справи.
Скарга мотивована тим, що відповідачу ніколи не було відомо про розгляд даної справи, ОСОБА_1 не отримував жодних смс-повідомлень, не подавав заяву про їх надсилання та не знав про первинний розгляд справи.
Наголошує на тому, що визнання судом недійсною довіреності №2 від 02.06.2015 року спричинило визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, оформлений довідкою-рахунком №ААЕ281528 від 13.08.2015 року, що у свою чергу призвело до скасування держаної реєстрації права власності відповідача на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль від 22.09.2019 року виданого на ім`я ОСОБА_1 та витребування від нього автомобіль.
Вказує на те, що під час розгляду справи позивачем не заявляв клопотання про проведення почеркознавчої експертизи підпису на довіреності №2 від 02.06.2015 року і така експертиза не проводилась.
ОСОБА_7 просив заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року в частині визнання недійсною довіреності № 2 від 02.06.2015 року, визнання недійсним договору купівлі – продажу автомобіля його витребування та скасування державних реєстрацій скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Від представника АТ «Акцент-Банк» - Омельченка Є.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначив, що експертиза не може бути єдиним доказом який підтверджує встановлені обставини, такі обставини можливо підтвердити і іншими доказами, які були надані в достатній кількості до місцевого суду.
ОСОБА_8 просив оскаржуване рішення залишити без змін.
Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Хворостяний О.В. у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити у повному обсязі.
Представник АТ «Акцент-Банк» - Омельченко Є.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду від 18 жовтня 2016 року без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 3 п. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь – якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Так, знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги, стосовно неналежного повідомлення апелянта про час та місце розгляду справи та не отримання ним процесуальних документів по справі.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема, принципів рівності та змагальності сторін.
У рішенні від 08 квітня 2010 року у справі «Гурепка проти України (№ 2)» (заява № 38789/04) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
У рішенні від 13 грудня 2011 року у справі «Трудов проти Росії» (заява № 43330/09) ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи.
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У частині восьмій статті 128 ЦПК України зазначено, що днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
З матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся із даним позовом до суду у серпні 2016 року, який уточнив 21 вересня 2016 року та залучив відповідачів до справи, зокрема апелянта – ОСОБА_1 .
Адресою проживання ОСОБА_1 позивачем було вказано АДРЕСА_1 .
Згідно супровідного листа, відповідачу 27.09.2016 року на його адресу було направлено судову повістку на 18.10.2016 року о 10:30.
Судова повістка була направлена ОСОБА_1 експрес-доставкою Меркурій, та отримана останнім 12.10.2016 року.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Колегія суддів наголошує на тому, що матеріали цивільної справи не містять належних доказів чи змісту відправлення на адресу ОСОБА_1 27.09.2016 року документів, а саме з наявних доказів не вбачається, що саме отримав відповідач, і чи взагалі направлялась йому копії позовної заяви з додатками та копії ухвали про відкриття провадження.
Крім того, слід наголосити на тому, що посилання суду в ухвалі від 17 грудня 2024 року про отримання відповідачем смс-повісток є безпідставним, оскільки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023 року у справі № 761/20381/21 (провадження № 61-4215св23) зазначено, що: «відповідно до пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику судового процесу SMS-повідомленням лише після подання ним до суду відповідної заявки. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Отже, суд може повідомляти учасника справи про розгляд справи з використанням засобів мобільного зв`язку шляхом надіслання текстових (SMS) повідомлень, однак виключно за наявності відповідної письмової заяви такого учасника», проте матеріали даної цивільної справи такої заяви не містять.
Оскільки, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення апелянта та направлення йому документів, що є порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступного.
Судом встановлено що 02 червня 2015 р. заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № AB00A+730006від 02.06.2015 р. ОСОБА_4 виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі статей 633, 634 Цивільного кодексу України.
Відповідно до умов Договору фінансового лізингу № AB00A+730006 ОСОБА_4 отримав від ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» у платне користування автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014, тип ТЗ: седан/лифтбек, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію зазначений автомобіль належить на праві власностіПАТ «АКЦЕНТ-БАНК».
Проте,  ОСОБА_4 взятих на себе зобов`язань за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим, відповідно до наданого суду розрахунку суми заборгованості, станом на 16.08.2016 р. заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу складає 305239,64 грн., яка складається з:
- заборгованості по залишку вартості предмету лізингу: 217429,80 грн.;
- заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу: 54633,39 грн.;
- заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу: 54633,39 грн.;
- заборгованості за пенею: 24070,90 грн.
Проте, як вбачається зі змісту позовної заяви Позивач просить стягнути лише:
- заборгованості по залишку вартості предмету лізингу: 217429,80 грн.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу.
Згідно ст. 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні увстановлений строк його виконання.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічні норми містяться в ч.2 ст.1 ЗУ «Про фінансовий лізинг».
У відповідності до ч.2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до п.3, ч.2 ст.11, ч.1 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.
ОСОБА_4 порушив наведені норми матеріального права, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, щодо стягнення з останнього заборгованості за договором фінансового лізингу у розмірі 216429,80 грн.
В якості забезпечення виконання зобов`язань  ОСОБА_4 за Договором № AB00A+730006 від 02.06.2015 р. ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» 02 червня 2015р. уклало з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 два окремих договори поруки № AB00A+730006, відповідно до умов яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язалися перед ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» відповідати за виконання  ОСОБА_4 взятих на себе зобов`язань, що випливають з Договору фінансового лізингу № AB00A+730006 від 02.06.2015 р. 
За умовами договорів поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поручаються перед ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» за виконання  ОСОБА_4 своїх обов`язків за договором фінансового лізингу. 
Згідно з п.2 договорів поруки, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідають перед ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» за виконання обов`язків  ОСОБА_4 за договором фінансового лізингу № AB00A+730006 від 02.06.2015 р. у розмірі 1000грн.
Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Відповідно до ст. 543 ЦК України,у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Таким чином,  ОСОБА_4 не виконав свої обов`язків за договором, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як поручителів за договором фінансового лізингу № AB00A+730006 від 02.06.2015 р. заборгованості у розмірі 1000грн.
У судовому засіданні встановлено, що 13.08.2015р.  ОСОБА_5 та  ОСОБА_6 , на підставі довідки-рахунку № ААЕ281528 від 13.08.2015 р. перереєстрували транспортний засіб – автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: 1-чорний № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 , тобто ОСОБА_5 від імені ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» продав вищевказаний транспортний засіб  ОСОБА_6 .
Вказану довідку-рахунок № ААЕ281528 від 13.08.2015 р. було завірено ЦБДР АС МВС України в м. Київ. 
ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» зазначає, що ОСОБА_5 та особа, яка підписала довіреність №2 від 02.06.2015р. не являються його співробітниками та ніколи ними не були. Більш того, підпис який стоїть на довіреності не співпадає з підписом голови правління ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», який має право підписувати такого роду довіреності. Отже, довіреність №2 від 02.06.2015р. на отримання цінностей є недійсною та за своїм текстом не надає право на продаж транспортного засобу.
Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним
Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Отже, якщо довідка-рахунок № ААЕ281528 від 13.08.2015 р. оформлена на підставі недійсної довіреності то і довідка-рахунок є недійсною, що тягне за собою недійсність будь-яких правочинів, які були укладені в часі після укладання недійсного правочину.
Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. 
Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 
Відповідно до ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч.3 ст.237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Суд приймає до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в п. 8 якої зазначено, що суд встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але підтверджено, що одна зі сторін його не підписувала, визнає цей договір недійсним за нормами ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення).
Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» не мав жодного відношення до самого правочину, жодним чином не бажав настання наслідків у вигляді переходу права власності на транспортний засіб до третіх осіб та не мав волі до укладання довідки-рахунку № ААЕ281528 від 13.08.2015 р. , хоча був власником транспортного засобу, який ОСОБА_5 був від імені ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» проданий  ОСОБА_6 , однак ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» не отримав вартості майна.
Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладенні довідки-рахунку № ААЕ281528 від 13.08.2015 р. автомобіля, який належав ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» було порушено вимоги ч.3, 5 ст. 203 ЦК України. 
від 02.06.2015р. не є такою, що вчинена у формі передбаченій ЦК України та не відповідає волевиявленню ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» адже не видавалась ним, зокрема Довіреність №2 не підписувалась посадовою особою останнього. Як наслідок, довідка-рахунок № ААЕ281528 від 13.08.2015 р. вчинено за довіреністю, яка підлягає визнанню недійсною, а тому форма договору на відчуження транспортного засобу не дотримана, тож цей договір також є недійсним. 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, щодо визнання недійсним правочину, щодо автомобіля марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014, скасування реєстрації права власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію на ім`я  ОСОБА_6 , та реєстрації прав власності за дійсним власником транспортного засобу – ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК». Оскільки за цим договором ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» грошові кошти не отримував, а тому на нього не може бути покладений обов`язок по їх поверненню в порядку реституції. 
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 
Суд приймає до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в п. 10 якої зазначено, норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. 
У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. 
Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.
В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», в п. 26 зазначено, що відповідно до положень частини 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. 
Відповідно до п.3,8 Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (затверджено постановою КМУ від 07 вересня 1998р. №1388) (в редакції яка діяла на момент відчуження автомобіля), державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.
Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів,їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин,що мають ідентифікаційні номери.
Відповідно до п.40,41 Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (затверджено постановою КМУ від 07 вересня 1998р. №1388) (в редакції чинній на дату винесення рішення), зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. 
У разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, уповноважені особи сервісних центрів МВС оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів і передають усі відповідні документи та за наявності транспортні засоби до відповідного органу досудового розслідування. 
Відповідно до п.5.7. Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них (затверджено Наказом МВС від 11 серпня 2010р. №379), на підставі документів, що підтверджують встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин ТЗ, виявлення ТЗ, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в Центрі, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами, таких, що розшукуються правоохоронним органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, або інформацію про реєстрацію яких несанкціоновано внесено до автоматизованої бази даних АІС "Автомобіль" та (або) Єдиного державного реєстру Державтоінспекції, працівники Центру оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку ТЗ і передають усі відповідні документи до органу досудового розслідування для подальшого проведення перевірки. 
В судовому засіданні встановлений факт вибуття автомобіля марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014 з володіння ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» не з його волі, фактичне користування автомобілем ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 22.09.2015 р. виданого на його ім`я, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_1 , витребування з чужого незаконного володіння від ОСОБА_1 транспортний засіб – автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014 на користь ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та реєстрацію за останнім права власності на зазначений автомобіль.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року підлягає скасуванню із ухвалення нового, про задоволення позову ПАТ «Акцент-Банк».

Керуючись статтями, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Хворостяний Олексій Володимирович задовольнити частково.
Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровсьокї області від 18 жовтня 2016 року скасувати.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу- задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (код ЄДРПОУ 14360080, юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, буд. 50) заборгованість за Договором фінансового лізингу № AB00A+730006 від 02.06.2015 р. у розмірі 216 429 (двісті шістнадцять тисяч чотириста двадцять дев`ять грн.) 80 коп.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_6 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_7 ) на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (код ЄДРПОУ 14360080, юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, буд. 50) заборгованість за Договором фінансового лізингу № AB00A+730006 від 02.06.2015 р., за Договорами поруки 1, 2 №AB00A+730006 від 02.06.2015 року у розмірі 1000 грн (одна тисяча грн.).
Визнати недійсною довіреність №2 від 02.06.2015р. видану від імені Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (код ЄДРПОУ 14360080, юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, буд. 50) на ім`я ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , ІПН: НОМЕР_8 ) з моменту її вчинення.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_9 оформлений довідкою-рахунком, серії № НОМЕР_10 виданою 13.08.2015 року на ім`я ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_11 , паспорт серії НОМЕР_12 виданий 25.11.1997 року Солонянським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, адреса: АДРЕСА_6 ).
Скасувати державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_9 та визнати недійсним Свідоцтво серії НОМЕР_1 від 13.08.2015 року, видане ЦБДР АС МВС України м. Київ про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_9 видане 13.08.2015 року на ім`я ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_11 , паспорт серії НОМЕР_12 виданий 25.11.1997 року Солонянським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, адреса: АДРЕСА_6 ).
Скасувати державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_13 та визнати недійсним Свідоцтво серії НОМЕР_2 від 22.09.2015 року, видане Центром ДАІ м. Київ про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: НОМЕР_3 реєстраційний номер: НОМЕР_13 видане 22.09.2015 року на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_14 , паспорт серії НОМЕР_15 виданий 09.07.2013року Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві, адреса: АДРЕСА_1 ).
Витребувати у ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_14 , паспорт серії НОМЕР_15 виданий 09.07.2013року Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві, адреса: АДРЕСА_1 ) транспортний засіб - автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: НОМЕР_3 реєстраційний номер: НОМЕР_13 та передати транспортний засіб, автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: НОМЕР_3 реєстраційний номер: НОМЕР_13 - повноважним представникам Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (код ЄДРПОУ 14360080, юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, буд. 50). 
Зареєструвати транспортний засіб, автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: НОМЕР_3 - за Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК», код ЄДРПОУ 14360080, юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, буд. 50 - надавши повноваження повноважним представникам Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (код ЄДРПОУ 14360080, юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, буд. 50) в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіль марки Hyundai, модель: Accent, рік випуску: 2014, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: НОМЕР_3 .
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у сумі 3261 грн. 45коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складено 3 лютого 2026 року.

Судді:          О.В. Халаджи

О.В. Агєєв           
Т.В. Космачевська