Пересипський районний суд міста Одеси Справа № 523/12255/24
Провадження №1-кп/523/641/26
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
 
26.01.2026 
Пересипський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 , 
прокурора - ОСОБА_3 ,
в присутності обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024163490000373 від 23.05.2024 щодо: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ульянівка Красноокнянського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньо освітою, неодруженого, звільненого із ЗСУ в запас, у зв`язку із тяжкими захворюваннями, не маючого реєстрації, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 та ч.2 ст.127 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В невстановлені дату, час та місце, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (матеріали відносно якої судом виділені в окреме провадження), маючи на меті злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, склали спільний, злочинний план про викрадення та незаконне позбавлення волі ОСОБА_5 , з яким вони обидва були знайомі, розподіливши свої ролі, згідно яких, ОСОБА_6 під час телефонної розмови повинен був призначити 22.05.2024 року, приблизно о 23год. 30хв. зустріч ОСОБА_5 біля універсаму «Хутірський», розташованого по вул. Хуторській,70 в м. Одесі, а ОСОБА_1 в свою чергу повинен був надати квартиру, в якій він проживає, за адресою: АДРЕСА_2 , для незаконного позбавлення волі ОСОБА_5 і подальшого його утримання в ній.
22.05.2024р., приблизно о 23год. 30хв., ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_1 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на викрадення та незаконне позбавлення волі людини, з заподіянням фізичних страждань потерпілому, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прибули на автомобілі марка «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням раніше незнайомого їм ОСОБА_7 , якому не було відомо про злочинні наміри останніх, до вищевказаного універсаму «Хутірський». Далі, ОСОБА_6 перебуваючи біля універсаму та побачивши потерпілого ОСОБА_5 , на виконання спільного злочинного плану та своєї ролі у цьому плані, вийшов з автомобілю та став по-приятельські спілкуватись з ОСОБА_5 , запевняючи у добрих намірах, тим самим присипляючи його увагу та пильність, ОСОБА_1 в свою чергу залишився у вказаному автомобілі, спостерігаючи за оточуючою обстановкою та чекав зручного моменту, щоб приєднатись до ОСОБА_6 та викрасти ОСОБА_5 .
Коли увага та пильність потерпілого ОСОБА_5 були приспані, ОСОБА_1 на виконання спільного злочинного плану та своєї ролі у цьому плані, вийшов з автомобіля та діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , з метою викрадення потерпілого, напали на останнього та користуючись значною фізичною перевагою, застосували до нього фізичне насилля, яке виразилось у заламуванні йому рук; отримавши від ОСОБА_5 опір, ОСОБА_1 нанесла йому удар кулаком в область голови, тим самим, подавивши волю на опір та скориставшись безпорадністю останнього, проти його волі, разом з ОСОБА_6 заштовхнули його на заднє пасажирське місце салону вищевказаного автомобілю, тим самим, своїми незаконними діями відкрито викрали потерпілого.
Після чого, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_1, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, застосувавши фізичне насилля до потерпілого, проти волі останнього, перевезли його на вказаному автомобілі за вказаним вище місцем мешкання ОСОБА_1, де ОСОБА_5 знаходитися не бажав, та незаконно в порушення прав і свобод людини на недоторканість особи та свободу пересування, гарантованих Конституцією та Законами України, прив`язали руки потерпілого мотузкою та стали завдавати множинних ударів руками по різних частинах його тулуба та голови, тим самим, принижуючи його честь та гідність, заподіяли фізичних страждань потерпілому, після яких, ОСОБА_5 не мав змоги вільно залишити місце знаходження.
Внаслідок нанесених ударів по голові та тулубу потерпілий ОСОБА_5 отримав наступні тілесні ушкодження: синець в лобній ділянці справа, садно - в лобній ділянці зліва, садно - в ділянці правої верхньої повіки, садно - в ділянці лівої нижньої повіки, садно - на спиці носу, садно - в області носо-губного трикутника зліва, садно - по лівій вій поверхні шиї у верхній третині, синець - на грудній клітці по лівій задній паховій лінії на рівні 5-го та 6-го ребер, синець - в області попереку зліва, садно в області попереку справа, синець - на грудній клітці по лівим передній, дній та задній пахвових лініях, на рівні 9-12 ребер, синець - на лівому предпліччі по передній поверхні у верхній третині, синець - в проекції лівого ліктьового суглоба, садно - на лівому передпліччі по передній поверхні у середній ні, синець - на лівому передпліччі у нижній третині по задній та внутрішній боковій поверхнях, синець - в проекції правого ліктьового суглоба, садно - на правому передпліччі по зовнішній боковій поверхні, садно - в проекції правого зап`ястя по тильній поверхні, синець - в проекції правого колінного суглоба, які згідно п.п.2.2.2 та 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
23.05.2024р., в ранковий час, ОСОБА_5 скориставшись тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 відпочивають, самостійно розв`язав мотузку та вистрибнув з вікна вищевказаної квартири, розташованої на третьому поверсі, внаслідок чого, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих якових переломів п?яткових кісток справа та зліва із незначним зміщенням, які згідно п.п.2.2.2 та 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Після чого, потерпілий ОСОБА_5 втік з місця скоєння злочину та попросив про допомогу сторонніх осіб, які викликали бригаду швидкої допомоги. 
Крім того, у невстановлені дату, час та місце, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 маючи на меті злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, склали спільний, злочинний план, про примушення ОСОБА_5 вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього визнання своєї вини у вчиненні крадіжки особистого майна ОСОБА-1, так як доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_5 до крадіжки не встановлено, а також отримання достовірної інформації про місце знаходження іншої особи на ім`я « ОСОБА_8 », який на думку ОСОБА_6 та ОСОБА_1 має безпосереднє відношення до вчинення крадіжки. 
З метою покарання ОСОБА_5 , з яким ОСОБА_6 та ОСОБА_1 були знайомі, за вказаний на їх думку злочин та безпосередньо отримання достовірної інформації про місце знаходження «Костянтина» (інші анкетні данні не встановлені), який на думку ОСОБА_6 та ОСОБА_1 має безпосереднє відношення до вчинення крадіжки, розподілили свої ролі, згідно яких, ОСОБА_6 під час телефонної розмови повинен був призначити у вищевказані дату та час біля універсаму «Хутірський» зустріч ОСОБА_5 під приводом вживання алкогольних напоїв, а ОСОБА_1 в свою чергу повинен був забезпечити неможливість втечі потерпілого та його подальшого утримання.
22.05.2024р., приблизно о 23год. 30хв., ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на примушення вчинення дій, що суперечать волі особи, за попередньою групою осіб, із заподіянням фізичних страждань потерпілому, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прибули на вищевказаному автомобілі марка «Daewoo» до універсаму «Хутірський», де ОСОБА_6 побачивши ОСОБА_5 , на виконання спільного злочинного плану та своєї ролі у цьому плані, вийшов з автомобілю та став по-приятельські спілкуватись з останнім, запевняючи у добрих намірах, тим самим, присипляючи його увагу та пильність, а ОСОБА_1 в свою чергу залишився у автомобілі, спостерігаючи за оточуючою обстановкою та у разі необхідності вчинення дій, спрямованих на забезпечення неможливості втечі потерпілого. Коли увага та пильність потерпілого ОСОБА_5 були приспані, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, користуючись значною фізичною перевагою, застосували до нього фізичне насилля, яке виразилось у заламуванні рук, після чого, заштовхнули потерпілого до салону вищевказаного автомобілю, тим самим, своїми незаконними діями стали утримувати потерпілого. 
Далі, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, передбачені ч.1 ст.3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та ч.1 ст.28 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, перевезли потерпілого за місцем проживання ОСОБА_1, де ОСОБА_5 знаходитися не бажав. Надалі, спільними діями стали піддавати потерпілого катуванню, а саме розуміючи, що потерпілий наляканий, його воля подавлена, тому не може об`єктивно оцінити складену обстановку подій, конклюдентними та словесними діями стали погрожувати ОСОБА_5 фізичною розправою та позбавленням його життя, прив`язали руки ОСОБА_5 мотузкою та стали завдавати множинних ударів руками по різних частинах його тулуба та голови, тим самим, принижуючи його честь та гідність, заподіяли фізичних страждань та болю потерпілому, з метою примушення ОСОБА_5 вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього визнання своєї вини у вчиненні крадіжки особистого майна ОСОБА_1 та отримання достовірної інформації про місце знаходження іншої особи на ім`я « ОСОБА_8 », який на думку невстановлених осіб має безпосереднє відношення до вчинення крадіжки. 
Внаслідок нанесених ударів по голові та тулубу, ОСОБА_5 отримав наступні тілесні ушкодження: синець в лобній ділянці справа, садно - в лобній ділянці зліва, садно - в ділянці правої верхньої повіки, садно - в ділянці лівої нижньої повіки, садно - на спиці носу, садно - в області носо-губного трикутника зліва, садно - по лівій вій поверхні шиї у верхній третині, синець - на грудній клітці по лівій задній паховій лінії на рівні 5-го та 6-го ребер, синець - в області попереку зліва, садно в області попереку справа, синець - на грудній клітці по лівим передній, дній та задній пахвових лініях, на рівні 9-12 ребер, синець - на лівому предпліччі по передній поверхні у верхній третині, синець - в проекції лівого ліктьового суглоба, садно - на лівому передпліччі по передній поверхні у середній ні, синець - на лівому передпліччі у нижній третині по задній та внутрішній боковій поверхнях, синець - в проекції правого ліктьового суглоба, садно - на правому передпліччі по зовнішній боковій поверхні, садно - в проекції правого зап`ястя по тильній поверхні, синець - в проекції правого колінного суглоба, які згідно п.п.2.2.2 та 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. 
23.05.2024р., в ранковий час, ОСОБА_5 скориставшись тим, що співвиконавці злочинних дій сплять та їх пильність таким чином приспана, самостійно розв`язав мотузку, вистрибнув з вікна вищевказаної квартири, розташованої на третьому поверсі, внаслідок чого, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих якових переломів п?яткових кісток справа та зліва із незначним зміщенням, які згідно п.п.2.2.2 та 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Після чого, потерпілий ОСОБА_5 втік з місця скоєння злочину та попросив про допомогу сторонніх осіб, які викликали бригаду швидкої допомоги. 
В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченні, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаному вище обставинах кримінальних правопорушень, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєних ним кримінальних правопорушень.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини проваджень в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин проваджень, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень доведена повністю, та дії вказаної особи кваліфікує за:
- ч.2 ст.146 КК України - незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчиненні за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань;
- ч.2 ст.127 КК України - катування, тобто умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати інформацію чи зізнання, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд приймає до уваги характер і обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Судом враховується особа ОСОБА_6 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальні правопорушення, які відноситься до категорії тяжких та нетяжких злочинів, неодруженого, звільненого із ЗСУ з запас, у зв`язку із наявністю тяжких захворювань, не маючого реєстрації, маючого постійне місце проживання, де проживає разом із тіткою.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено. 
На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженні, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальні правопорушення, які відноситься до категорії тяжких та нетяжких злочинів, неодруженого, звільненого із ЗСУ з запас, у зв`язку із наявністю тяжких захворювань, не маючого реєстрації, маючого постійне місце проживання, де проживає разом із тіткою, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, беручи до уваги суспільну небезпеку та характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, з метою запобігання вчиненню останнім нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України).
В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбаченого санкціями ч.2 ст.146 та ч.2 ст.127 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вчинені злочини, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.
Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.
Згідно обвинувального акту, під час досудового розслідування відсутні витрати на залучення експертів.
Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 2 ст.127 та призначити йому покарання за:
- ч.2 с. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки,
- ч.2 ст. 127 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до набрання вироку законної сили обрати відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання.
Речові докази: шорти, кофту, мотузку, мобільний телефон «Самсунг» із сім-картою - повернути за належністю ОСОБА_5 , арешт накладений ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29.05.2024 року на вказані речі - скасувати;
мобільний телефон «Нокіа» - вважати повернутим за належністю ОСОБА_4 . 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.
Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.
Суддя ОСОБА_1