РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року 	справа № 580/13274/25 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Гайдаш В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, 

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - відповідач), в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 15.04.2025 №0028928-2410-2313-UA71040110000054881; 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 15.04.2025 №0028927-2410-2313-UA71040110000054881.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є сільськогосподарським товаровиробником, тому належне йому на праві приватної власності нежитлове приміщення, у відповідності до пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування нежитлової нерухомості.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду з врахуванням вимог ст.122 КАС України прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову. Обгрунтовуючи свою позицію зазначив, що позивач не надав доказів того, що він особисто займається виробництвом сільськогосподарської продукції та доказів здійснення ним виробництва сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. З указаний підстав просив відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності - Код КВЕД 01.11 “Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур”, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - ДРРПНМ) підтверджується, що на підставі укладених протягом періоду 2005-2006 років договорів купівлі-продажу майнових паїв членів колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Мічуринське» 17.10.2022 зареєстроване право власності позивача, у т.ч. на:
- нежитловий об`єкт площею 2932,2 м2, розташований за адресою АДРЕСА_1 , за типом виробничий будинок (Критий тік ), РНОНМ НОМЕР_1 (далі – Критий тік);
- нежитловий об`єкт площею 3595 м2, розташований за адресою АДРЕСА_1 , за типом виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, за описом корівник (А1), прибудова (а2), перехідна галерея (Б1), корівник (В1) , каналізація побутова (№1), каналізація виробнича (№2), пожежний резервуар (№3), вимощення (І), РНОНМ 2648078271040 (далі - Корівник), що підтверджується даними Інформаційної довідки з ДРРПНМ від 25.11.2025 №453526609.
Відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 15.04.2025 №0028928-2410-2313-UA71040110000054881, яким нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 208 186,20 грн за податковий період – 2024 рік за належний позивачу об`єкт площею 2932,2 м2, розташований за адресою АДРЕСА_1 ,. Тип об`єкта, згідно податкового повідомлення рішення, «будівлі промисловості та склади». Ставка податку – 1% мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2024, яка дорівнювала 7100,00 грн та податкове повідомлення-рішення від 15.04.2025 №0028927-2410-2313 UA71040110000054881, яким нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період – 2024 рік за належний позивачу об`єкт площею 3595 м2, розташований за адресою АДРЕСА_1 , у розмірі 255 245,00 грн. Тип об`єкта, згідно податкового повідомлення-рішення, «будівлі промисловості та склади». Ставка податку – 1% мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2024, тобто 7100,00 грн.
Не погодившись із такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим у справі фактичним обставинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України, в редакції, чинній на час прийняття спірного рішення).
Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно з ст. 10 ПК України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).
Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки запроваджено Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи” від 28.12.2014 № 71-VIII, який набув чинності з 01.01.2015.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.
За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 статті 266 Податкового кодексу є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Згідно пп. 266.3.2 п. 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 статті 266 ПК України).
Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Згідно пп. 266.7.2 п. 266.6 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). 
Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України.
Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів” від 23.11.2018 № 2628-VIII, який набрав чинності 01.01.2019, внесено зміни до ПК України й підпункт “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в редакції, чинній з 16.03.2024, тобто на час прийняття спірних ППР, не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу “Нежитлові сільськогосподарські будівлі” (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Тобто, редакція підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, яка діяла до 16.03.2024, не ставила право на податкову пільгу в залежність від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності.
Таким чином, умовою звільнення подібних об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.
Встановлена підпунктом “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Аналіз наведених приписів підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України дає підстави для висновку, що її застосування у 2024 році передбачає наявність двох умов:
- власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником,
- об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель) та безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).
Суть цього публічно-правового спору зводиться до перевірки доводів позивача про те, що належне йому на праві власності майно відповідає ознакам вимоги пункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, у зв`язку з чим позивач має право на податкову пільгу та звільняється від обов`язку щодо нарахування та сплати ПНМ.
Так, щодо віднесення спірного об`єкту нерухомого майна — корівника до групи “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, суд врахував таке.
Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі ДК БС) затверджений і введений в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507 та є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.
Такий Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 був чинний до 01.01.2024, оскільки пунктом 2 наказу Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573 “Про затвердження національного класифікатора НК 018:2023 та скасування національного класифікатора ДК 018-2000” скасовано національний класифікатор ДК 018-2000 “Державний класифікатор будівель та споруд”, затверджений наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507. Тобто у звітній у цій справі період.
Класифікатор розроблено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.98 № 971 “Про Програму реформування державної статистики на період до 2002 року”. 
Верховний Суд у постанові від 28.05.2020 у справі № 826/1338/17 зазначив, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Так, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Згідно п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Як встановив суд, позивачу на праві приватної власності належить нежитловий об`єкт площею 3595 м.кв., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за типом - виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, за описом - корівник (А1), прибудова (а2), перехідна галерея (Б1), корівник (В1), каналізація побутова (№1), каналізація виробнича (№2), пожежний резервуар (№3), вимощення (І), РНОНМ 2648078271040 та нежитловий об`єкт площею 2932,2 м2, розташований за адресою вул. Центральна, 2Б, с. Кривоносівка Золотоніського району Черкаської області, за типом виробничий будинок (Критий тік ), РНОНМ 2648064771040 (далі – Критий тік).
Згідно положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів (2412). 
Згідно Висновку щодо вірності класифікації будівель та споруд від 14.11.2022, складеного експертом ФОП ОСОБА_2 , з метою визначення згідно Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000 класу об`єкту, об`єкт за адресою АДРЕСА_1 тік, відносно якого складено спірне ППР №1, «відповідає коду класифікатору 127 Будівлі нежитлові інші класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства 1271.3 Будівлі для зберігання зерна». 
Згідно Висновку щодо вірності класифікації будівель та споруд від 14.11.2022, складеного експертом (інженером) з інвентаризації нерухомого майна ФОП ОСОБА_2 з метою визначення згідно Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000 класу об`єкту, об`єкт за адресою АДРЕСА_1 , відносно якого складено спірне ППР №2, «відповідає коду класифікатору 127 Будівлі нежитлові інші класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства 1271.1 Будівлі для тваринництва». 
Суд врахував, що експерт ФОП ОСОБА_2 здійснює свою діяльність на підставі кваліфікаційного сертифікату серії АЕ № 003091, виданого атестаційною архітектурно-будівельною комісією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового-комунального господарства України. 
При цьому, висновок ФОП ОСОБА_2 від 14.11.2022 суд врахував в сукупності з інформацією, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що належні ОСОБА_1 сільськогосподарські будівлі, відносно яких складені спірні ППР, є належними до групи 127 “Будівлі нежитлові інші” класу 1271 “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” підкласу 1271.1 “Будівлі для тваринництва” в силу правовстановлюючих документів та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Щодо використання позивачем приміщень за призначенням у своїй господарській діяльності, то суд вважає, що позивач наданими до позову доказами довів таку діяльність, з огляду на наступне.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид діяльності позивача - Код КВЕД 01.11 “Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур”.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Також стаття 1 Закону України “Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років” від 18.01.2001 № 2238-ІІІ визначає, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття “виробники сільськогосподарської продукції”.
Так, відповідно до приписів статті 1 Закону України “Про сільськогосподарський перепис” від 23.09.2008 № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Технологія виробництва сільськогосподарської продукції - це тривалий у часі процес, який вимагає наявності, використання та застосування необхідних засобів, у т.ч. нерухомого та рухомого майна, способів, послідовності виконання робіт у сукупності.
Зареєструвавши за собою 17.10.2022 Критий тік площею 2932,2 м2, щодо якого складено спірне ППР №1, позивач належним чином оформив право користування земельною ділянкою площею 1,2189 га, на якій він розташований, кадастровий номер 7121586801:01:004:0525, шляхом укладення із Зорівською сільською радою договору оренди 17.02.2023 строком на 10 років, із проведенням державної реєстрації права користування.
Зареєструвавши за собою 17.10.2022 Корівник площею 3595 м2, щодо якого складено Документ сформований в системі «Електронний суд» 29.11.2025 3 ділянкою спірне ППР №2, Позивач належним чином аналогічно оформив право користування земельною площею 2,3737га рілля, кадастровий номер 7121586801:01:004:0524, на якій він розташований, уклавши із Зорівською сільською радою 17.02.2023 договір оренди строком на 10 років та зареєструвавши зазначене право у ДРРПНМ. 
Здійснивши реєстрацію 17.10.2022 права власності на ОСОБА_3 , ОСОБА_1 одразу почав його використовувати, закупивши 25.10.2022 овець. 
Отримавши право власності на нерухомість, першочергово необхідну для обробітку та зберігання запланованих до вирощування сільськогосподарських культур, як і сільськогосподарської техніки та інвентаря, у січні 2023 позивач уклав договори оренди землі із фізичними особами: 05.01.2023 з ОСОБА_4 щодо ділянки площею 0,6654 га рілля (к.н. 7121586801:01:002:0016), 19.01.2023 з ОСОБА_5 щодо ділянки площею 0,6825 га рілля (к.н. 7121586801:01:002:0017), 19.01.2023 з ОСОБА_6 щодо ділянки площею 2,7304 га рілля (к.н. 7121586800:04:002:0013, наразі згідно з відомостями ДРРПНМ орендодавцем є її спадкоємиця ОСОБА_4 ), також здійснивши в подальшому їх державну реєстрацію. Строк дії договорів – 7 років. 
При цьому, дві з зазначених земельних ділянок, а саме площею 0,6654га та 0,6825га, 03.07.2025 придбані ОСОБА_1 у власність, що підтверджується даними Інформаційної довідки від 25.11.2025 №453526609. 
Щодо ділянки площею 2,7304га Позивач продовжує бути орендарем.
З метою забезпечення повного циклу вирощування с/г культур, підписавши у січні 2023 вищезазначені договори оренди ріллі із фізичними особами, 01.02.2023 ОСОБА_1 уклав з фермерським господарством «Урожай» (код ЄДР 21360398) договір про надання послуг, пов`язаних з виробництвом сільськогосподарської продукції, зокрема, але не виключно оранки, культивації, посіву, внесення добрив. Строк дії договору про надання послуг – до 01.02.2030 обґрунтовувався саме семирічним строком дії договорів оренди землі. 
Таким чином, використання землі, розпочате у 2023, продовжене позивачем у 2024, 2025 (07.04.2025 була проведена культивація землі, оранка якої здійснена 23.10.2024, а 08.04.2025 на цій площі, на якій здійснена 07.04.2025 культивація, був посіяний соняшник; збір врожаю озимої пшениці, посіяної 15.09.2024, проведений відповідно у другій половині 2025, як і збір посіяного 08.04.2025 соняшника) і заплановане на 2026 шляхом вирощування кукурудзи. 
З 08.12.2011 позивач має у власності сільськогосподарську техніку - трактор колісний МТЗ-80, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серії НОМЕР_2 . 
На підставі нотаріально посвідченої довіреності від 09.02.2016 позивач має право до 09.02.2026 керувати та розпоряджатися вантажним авто марки ГАЗ-САЗ (довіреність та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . 
На підставі договору від 05.03.2024, з урахуванням додаткової угоди від 29.11.2024, ним також взятий у позичку трактор колісний МТЗ-80.
З метою забезпечення сільськогосподарської техніки пальним 01.11.2024 укладений договір поставки нафтопродуктів з ФОП ОСОБА_7 , на підставі якого 10.04.2025 придбано дизельне паливо, що підтверджується видатковою накладною №РНА-0005112 та квитанцією до платіжної інструкції від 10.04.2025. 
Крім того, у зв`язку з виробничою необхідністю, 25.03.2025 Позивач уклав договір позички навантажувача телескопічного.
Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується використання позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності об`єктів нерухомості, зокрема об`єктів оподаткування.
Крім того, у матеріалах справи відсутні докази здачі позивачем спірних об`єктів оподаткування у цій справі в оренду, лізинг, позичку.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не є платником спірного податку, оскільки, нежитлове приміщення - об`єкт площею 3595 м2 (корівник) є будівлями сільськогосподарського призначення. 
Тому вважає, що наявні правові підстави для застосування до об`єкту нерухомого майна, яким володіє позивач підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а тому спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що не ґрунтується на нормах закону та підлягає скасуванню.
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.
Суд вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, не виконав та не довів правомірність та законність його рішення, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 134, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 15.04.2025 №0028928-2410-2313-UA71040110000054881. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 15.04.2025 №0028927-2410-2313-UA71040110000054881.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4634 (чотири тисячі шістсот тридцять чотири) грн 31 коп.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя 	Віталіна ГАЙДАШ