ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10448/25 Справа № 214/4017/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 214/4017/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
заявниця - ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, Головне управління Національної гвардії України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу заявниці  ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2025 року, яке ухвалене суддею Ткаченком А. В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 вересня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у порядку оремого провадження, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, Головне управління Національної гвардії України.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 15 жовтня 2006 року (дати розірвання офіційного шлюбу ОСОБА_2 із ОСОБА_3 ) перебувала у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_2 , проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного, бюджет, витрати, купівля майна для спільного користування, допомога один одному, тощо. Спільних дітей у них не було, будь-яких інших родичів у ОСОБА_2 також немає. 
04.02.2023 ОСОБА_2 безвісти зник під час бойового зіткнення з підрозділами рф.
З метою подання документів для призначення пенсії та отримання компенсації, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, заявниця просить суд: встановити факт проживання її однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з безвісно зниклим 04.03.2023 військовослужбовцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - повністю.
В апеляційній скарзі заявниця  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильну оцінку судом доказів у справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу до моменту присвоєння статусу безвісти зниклого підтверджується наступними доказами: сповіщення сім`ї №К/2441/190, за яким: "Сповіщаю Вас зі скорботою про те, що Ваш чоловік, старший солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти 04.02.2023 року на північній околиці м. Бахмут Донецької області під час бойового зіткнення з підрозділами збройних сил російської федерації..."; довідкою від 11.09.2023 №11211, відповідно до якої за відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади наявна інформація про реєстрацію ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з 08.08.2006 року разом із заявницею; витягом з ЄРДР, номер кримінального провадження: 12023041750000261, відповідно до якого 18.02.2023 до чергової частини Відділення поліції №4 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області по лінії 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що з 04.02.2023 безвісти зник її цивільний чоловік військовослужбовець НГУ, В/Ч- НОМЕР_2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час бойового зіткнення з підрозділами збройних сил рф у м. Бахмут Донецької області; повідомленням від ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до якого вказано, що «У кримінальному провадженні №12023041750000261 за фактом зникнення безвісти Вашого цивільного чоловіка ОСОБА_2 , відомості про яке внесено до ЄРДР 18.02.2023 р. слідчим СВ ВП №4 КРУП ГУНП вДніпропетровській області, у якому Вас залучено як потерпілу…"; витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини; акт про фактичне проживання від 29.02.2024 року; свідоцтвом про народження, військовим квитком ОСОБА_2 , які зберігаються у заявниці; показами свідків, які підтвердити, що знають родину заявниці та ОСОБА_2 , їх постійне та незмінне місце проживання, перебування у них вдома, про те, що бачили родину спільно під час побуту, спільних прогулянок, свят, наявність спільних знайомих, спілкування сторін між собою, ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, участі у витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Наполягає на тому, що долучені докази вказують на те, що характер взаємовідносин, зокрема їх спільне проживання та спільний бюджет, ведення спільного господарства, спосіб організації життєдіяльності, свідчать, що у них була одна сім`я.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, представник заявниці ОСОБА_1 - адвокат Страх В.О. надав заяву про розгляд справи за його відсутності, інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 04 лютого 2023 року старший солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зник безвісти на північній окололиці м. Бахмут Донецької області під час бойового зіткнення з підрозділами збройних сил рф (а.с. 8 - копія сповіщення).
При зверненні до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 на підтвердження обставин, викладених у заяві, надала суду:
- копію акту про фактичне проживання особи, складеного 29.02.2024 мешканцями квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , згідно якого за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 2006 року мешкали ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 та вели спільне господарство;
- копію сповіщення сім`ї про зникнення безвісти ОСОБА_2 , направленого на ім`я ОСОБА_4  (хто є вказана в сповіщенні сім`ї особа, заявник суду не пояснила);
- копію довідки про реєстрацію за одним місцем проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 ;
- копію витягу з ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про внесення відомостей по факту зникнення безвісти ОСОБА_2 (ураховуючи, що органи поліції зобов`язані вносити відомості до ЄРДР на підставі будь-якої заяви, в тому числі без підтвердження факту сімейних відносин чи зв`язків із особою, зниклою безвісти);
- копію рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.10.2006 про розірвання шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 .
Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду завницею не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  без реєстрації шлюбу, як чоловіка та жінки, зокрема, що вони мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна, предметів побуту, його спільного користування, брали спільну участь в утриманні житла, розподіленні між собою прав та обов`язків, тобто, відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин.
Колегія суддів погодується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України).
Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 315 ЦПК Українисуд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
За частиною 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частиною 1ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Судувід 18 січня 2024року усправі №560/17953/21(провадження № 11-150апп23).
Згідно з частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання осіб сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) зазначено, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей пропорядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливостіроздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
Про необхідність встановлення зазначених вище обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї зазначено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270ск18), від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 5 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18).
При цьому, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї.
Наведене узгоджуються з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12.12.2019 року у справі №466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27.02.2019 року у справі №522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11.12.2019 року у справі №712/14547/16-ц (провадження№ 61-44641св18),від 24.01.2020 року у справі №490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18),від 08.12.2021 року у справі №531/295/19 (№61-3071св21),та інших.
Разом з тим, обставин, які б засвідчили про реальність сімейних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , пов`язаність їх спільним побутом, наявність у них взаємних прав та обов`язків судом встановлено не було.
При цьому, у матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про наявність обов`язкових умов для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Показання свідків та проживання в одній квартирі не можуть беззаперечно свідчити про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 саме однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, та не можуть бути підставою для встановлення такого факту у судовому порядку.
Крім того, колегія суддів зазначає, що як вірно враховано судом першої інстанції, сповіщенням сім`ї №К/2441/190 було повідомлено ОСОБА_4 про те, що її чоловік, старший солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти 04.02.2023 року на північній околиці м. Бахмут Донецької області під час бойового зіткнення з підрозділами збройних сил російської федерації... (а.с. 8), а тому цей доказ у жодному разі не може свідчити про факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Проживання за однією адресою, як і наявність у ОСОБА_1 деяких документів на ім?я ОСОБА_2 теж не підтверджують наявність між особами сталих та тривалих відносин, що притаманні сім?ї.
Що ж стосується копії витягу з ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про внесення відомостей по факту зникнення безвісти ОСОБА_2 , то суд першої інстанції вірно зазначив, що органи поліції зобов`язані вносити відомості до ЄРДР на підставі будь-якої заяви, в тому числі без підтвердження факту сімейних відносин чи зв`язків із особою, зниклою безвісти, а тому ці відомості не можуть бути належними та допустими доказами у межа даної цивільної справи.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Колегія суддів зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заявниці  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 грудня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: