Справа № 127/30596/25 
Провадження № 33/801/1148/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Міхасішин І. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2025 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді Міхасішина І.В.,
за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27жовтня 2025 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

встановив

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27жовтня 2025 року визнано винним  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з  ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. на користь держави.
У постанові суду зазначено, що 25.09.2025 о 16 год 30 хв в м. Вінниці по вул. Київська, 29, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а саме електросамокатом «VEVI» номер НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога в КНП «ВОКПЛ ім. Академіка ОСОБА_2 » ВОР, висновок №0593 - позитивний 1,17‰, за адресою м. Вінниця, вул. К. Коріатовичів, 209, чим порушив вимоги п. 2.9А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними доказами.
В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2025 року у справі № 127/30596/25; провадження № 3/127/6444/25, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема посилається на те, що електросамокат «Vevi» не є транспортним засобом; відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу; та на можливе спотворення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння через вживання препарату «Новорапід» (а.с. 33-38).
В судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і дав пояснення аналогічні доводам викладеним в апеляційній скарзі. 
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом (ч. 7 статті 294 КУпАП).
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Згідно ст. 266 ч. 1, 2, 3, 4 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
З протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ЕПР1 № 464253 від 25.09.2025 встановлено, що 25.09.2025 о 16 год 30 хв в м. Вінниці по вул. київська, 29, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а саме електросамокатом «VEVI» номер НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога в КНП «ВОКПЛ ім. Академіка ОСОБА_2 » ВОР, висновок №0593 - позитивний 1,17‰, за адресою м. Вінниця, вул. К.Коріатовичів, 209, чим порушив вимоги п. 2.9А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Вина ОСОБА_1 і факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 464253 від 25.09.2025, висновком медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 25.09.2025 № 0593 з позитивним результатом – алкотест 6820 - 1,16 ‰, алкотест 6820 - 1,17‰, а також відеозаписом фіксації вчиненого правопорушення з портативних нагрудних камер працівників патрульної поліції, на якому зафіксовано момент проходження  ОСОБА_1 медичного огляду та результат такого огляду. 
Судом також було досліджено відеозапис з портативних нагрудних камер працівників патрульної поліції, на якому зафіксовано розмову з водієм даного транспортного засобу. В ході спілкуванні в ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. На пропозицію пройти освідування на встановлення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі водій погодився. Висновком медичного огляду встановлено позитивний результат – 1,17 ‰. Після чого працівниками поліції було роз`яснено його права, та повідомлено, що відносно нього буде складено протокол за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
За змістом п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.
За змістом п.п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно з пунктом 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 N1103 огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Відповідно до частини другої статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та КУпАП.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів у справі не вбачається.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Щодо доводів апеляційної скарги, що електросамокат не є транспортним засобом
У пункті 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, передбачено, що транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини й механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Відповідно до абзацу дев`ятого пункту 1 статті 1 та статті 2 Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» (Із змінами, внесеними згідно із Законом № 3220-IX від 30.06.2023) легкий персональний електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю  у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення  до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.
Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при використанні транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та створенні/використанні інфраструктури для них.
У відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕВІ» на запит ОСОБА_3 , йдеться про те, що електросамокати які надаються для прокату у місті Вінниця під брендом «Vevi» підпадають під визначення «легкий персональний електричний транспортний засіб», оскільки мають потужність у межах 350-700 Вт, максимальна швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину. У разі будь яких подій користувач такого пристрою – водій транспортного засобу, а не пішохід (а.с. 21).
Відповідно до частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 19 Закону України «Про правотворчу діяльність» юридична сила - це властивість нормативно-правових актів та встановлених ними норм права, що є основою для визначення співвідношення їх взаємної ієрархічної підпорядкованості у системі нормативно-правових актів, зумовленого сукупністю ознак, що випливають із: 1) засад конституційного ладу в Україні; 2) компетенції та територіальної юрисдикції суб`єкта правотворчої діяльності, визначених Конституцією України та (або) законом; 3) інших особливостей, визначених Конституцією України та (або) законом.
Закони приймаються на основі Конституції України, чинних міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 4-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України.
Отже, коли співіснують суперечливі норми різного ієрархічного рівня, застосовується принцип верховенства норми вищого рівня над нормою нижчого рівня. Це означає, що закон вищої юридичної сили (наприклад, Закон) має пріоритет над менш вагомим актом (наприклад, підзаконним актом). Ієрархічний принцип - норма вищого рівня завжди скасовує або змінює норму нижчого рівня, якщо між ними виникає суперечність. 
З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, що електросамокат «Vevi» не є транспортним засобом.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу
Відповідно до п. 4 та п. 5 постанови КМУ №1456 від 29.12.2021 «Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану» перевірка документів в осіб, огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян здійснюється лише після введення воєнного стану в межах території та у строки, зазначені в указі Президента України про введення воєнного стану, на підставі наказу військового командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення). Право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.
Так, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжує діяти на даний час. 
Згідно п. 7 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.
Відповідно до п. 3 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю.
З врахуванням наведених нормативних актів, а також діючий в країні воєнний стан, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що працівники поліції мали право на зупинку транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 . 
Щодо доводів апеляційної скарги про можливе спотворення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння через вживання препарату «Новорапід»
Твердження апелянта про те, що виявлений у нього стан алкогольного сп`яніння міг бути наслідком вжиття ним препарату «Новорапід», спростовується Висновком медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25 вересня 2025 року, згідно якого ОСОБА_1 , на час складання зазначеного Висновку, перебував у стані алкогольного сп`яніння. Алкотест 6820 – 1,16 проміле; алкотест 6820 – 1,17 проміле (а.с. 6).
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу і на те, що Інструкція для медичного застосування лікарського засобу «Новорапід» не містить інформації про побічні ефекти та протипоказання щодо можливого впливу на увагу та швидкість реакції.
У справі, що переглядається апеляційним судом відсутні будь які належні і допустимі докази які б вказували на недостовірність чи неправильність Висновку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25 вересня 2025 року (а.с. 6). 
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. зазначається, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти ними та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Підпунктом «б» частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», пунктом 2.9-а Правил дорожнього руху України визначено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів, а статтею 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування в стані алкогольного сп`яніння будь-яким транспортним засобом, а не виключно механічним.
Щодо посилання в апеляційній скарзі на постанову Вінницького апеляційного суду у справі № 127/19862/25 провадження № 33/801/812/2025 ухваленої відносно іншої особи (а.с.39-40) 
З цього питання позиція апеляційний суду полягає в тому, що зазначене судове рішення не є преюдиціальним при розгляді цієї справи і не є підставою для звільнення від доказування. А тому відповідно до положень статей 250; 251 КУпАП апеляційний суд не здійснює оцінку зазначеного судового рішення як доказу.
Відповідно до частини 8 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; скасувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову; змінити постанову.
З огляду на встановлене, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови без змін.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 251; 252; 283; 284; 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького  міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2025 рокупро притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130КУпАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя І.В. Міхасішин