ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" грудня 2025 р. Справа№ 910/6564/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Андрієнка В.В.
суддів: Шапрана В.В. 
Буравльова С.І. 

секретар судового засідання - Король Д.А.
учасники справи:
від позивача: Крищенко Л.В.;
від відповідача: Уманець С.Г.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»
на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2025
у справі № 910/6564/25 (суддя О.В. Гумега)
За позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба-Нова"
до Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"
про стягнення 1 295 292,01 грн

УСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ДРУЖБА-НОВА" (СТОВ "ДРУЖБА-НОВА") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧО-ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ" (АТ "ДПЗКУ") про стягнення 1 295 292,01 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧО-ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ" на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДРУЖБА-НОВА" 1 295 292,01 грн збитків у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, 40 000,00 грн витрат на проведення судової економічної експертизи та 15 543,51 грн судового збору.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2025 по справі № 910/6564/25 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зерно кукурудзи, яке знаходилось на зберіганні у АТ "ДПЗКУ", за Договором складського зберігання зерна № 48-ЗБ/2022 від 08.09.2022, могло бути використане позивачем і для виробництва кормів для тварин. За твердженням апелянта позивачем не доведено, що зерно кукурудзи, яке відповідач йому не повернув за Договором складського зберігання зерна №48-ЗБ/2022 від 08.09.2022, повинно було використане виключно в якості поставки за Контрактом, а не в інших цілях, зважаючи на різноманітність видів діяльності СТОВ "ДРУЖБА-НОВА". Також апелянт стверджує, що враховуючи збройну агресією російської федерації проти України, введення воєнного стану на території України, а також масовість обстрілів портових об`єктів, зокрема морського порту Чорноморськ, відповідач не виключає, що зерно, яке відповідач не відвантажив позивачу, могло потрапити під ракетну атаку та могло бути знищеним чи пошкодженим. Також апелянт стверджує, що ч.3 ст. 22 Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 951 Цивільного кодексу України, ч.2 ст. 225 Господарського кодексу України та ч.1 ст. 34 закон України "Про зерно та ринок зерна в Україні" встановлює обмежену відповідальність зернового складу (зберігача) у разі втрати зерна переданого йому на зберігання, а саме - в розмірі вартості втраченого зерна, тобто відшкодуванню підлягають лише реальні збитки. Крім того за твердженням відповідача АТ "ДПЗКУ" у повному обсязі відшкодувало позивачу вартість втраченого зерна, за рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2023 у справі № 910/15346/23, залишеним без змін Постановою апеляційного господарського суду від 25.03.2024, що підтверджується копію платіжної інструкції № 3883 від 09.05.2024.
28.10.2025 через систему «Електронний суд» СТОВ "ДРУЖБА-НОВА"було подано відзив на апеляційну скаргу у якому позивач просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2025 у справі № 910/6564/25, розгляд апеляційної скарги призначено на 26.11.2025. 
26.11.2025 протокольною ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/6564/25 оголошено перерву до 17.12.2025.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів встановила, що 08.09.2022 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ДРУЖБА-НОВА" (поклажодавець) та Акціонерним товариством "ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧО-ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ" (зерновий склад) було укладено Договір складського зберігання зерна № 48-ЗБ/2022 (далі Договір), за умовами якого поклажодавець зобов`язаний передати зерно, а зерновий склад зобов`язаний прийняти зерно на зберігання та в установлений строк зобов`язується повернути зерно поклажодавцю або особі, зазначеній ним як вантажоодержувач, у стані, передбаченому Договором та законодавством (пункт 1.1).
На виконання умов Договору позивач передав відповідачу на зберігання зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2022 року в кількості 981 829 кг.
14.02.2023 відповідачем було відвантажено позивачу 376 300 кг зерна, 07.07.2023 відповідач відвантажив 120 420 кг, а 04.08.2023 44 520 кг зерна.
Відповідно до Довідки №628 від 01.09.2023 на зберіганні у відповідача, станом на 31.08.2023 залишилась кукурудза 3 класу урожаю 2022 року, умовно-залікова вага 440 589 кг.
СТОВ "ДРУЖБА-НОВА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧО-ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ" про стягнення 2 092 797, 75 грн вартості 440 589 кг кукурудзи, яка не була повернута відповідачем.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2023 у справі № 910/15346/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024, позов СТОВ "ДРУЖБА-НОВА" задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧО-ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ" 2 092 797,75 грн реальних збитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Правові підстави та умови відшкодування збитків визначені, зокрема положеннями глави 3 та 51 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
У п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:
- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Між СТОВ "ДРУЖБА-НОВА" та Inerco Trade S.A. було укладено Контракт № 2223-FС-FWD-I-DRZ-1 від 19.12.2022 (далі Контракт), за умовами якого продавець (СТОВ "ДРУЖБА-НОВА") зобов`язується передати у власність покупця (Inerco Trade S.A.) Товар кукурудзу 3 класу українського походження, а покупець (Inerco Trade S.A.), зобов`язується прийняти і оплатити Товар відповідно до термінів і умов даного Контракту.
Відповідно до п. 3.1, 3.2 Контракту продавець(СТОВ "ДРУЖБА-НОВА") продає товар у кількості 200 000 метричних тон +/-15%, за ціною 240,00доларів США за 1 метричну тону.
Поставка Товару здійснюється партіями в термін з 28.12.2022 по 01.06.2023 (п. 4.2 Контракту).
20.03.2023 СТОВ "ДРУЖБА-НОВА" та Inerco Trade S.A. уклали Угоду № 4-1 про внесення змін до Контракту № 2223-FС-FWD-I-DRZ-1 від 19.12.2022, якою внесли зміни до пункту 3 та пункту 4.
При цьому сторони погодили, що кількість товару, який має поставити продавець складає 260 000 метричних тон +/-15%, за ціною 240 доларів США, а строк поставки визначили з 28.12.2022 до 31.12.2023.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювана збитків та причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки з заподіяними збитками. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Отже суди, розглядаючи спори про стягнення збитків, мають встановлювати наявність усіх елементів складу правопорушення у їх сукупності. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.
При цьому протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Відповідно до ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
Згідно зі ст. 27 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення. Якщо строк зберігання зерна визначено моментом пред`явлення власником зерна вимоги про його повернення, зерновий склад має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від власника зерна забрати це зерно в розумний строк.
Статтею 35 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" передбачено, що зерновий склад зобов`язаний за першою вимогою володільця складського документа повернути зерно, навіть якщо передбачений договором складського зберігання строк його зберігання ще не закінчився. У цьому разі володілець складського документа зобов`язаний відшкодувати зерновому складу витрати, спричинені достроковим припиненням зобов`язання, якщо інше не передбачено договором складського зберігання.
Крім того, згідно п. 3.4 Договору зерновий склад зобов`язаний повернути зерно за першою вимогою поклажодавця у разі, коли передбачений Договором строк зберігання не закінчився.
Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2023 у справі №910/15346/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024, встановлено, що відповідач не повернув позивачу, зі зберігання 440 589 кг зерна кукурудзи 3 класу врожаю 2022 року.
Так протиправна поведінка полягає у тому, що АТ "ДПЗКУ" порушило умови Договору в частині неповернення позивачу зі зберігання 440 589 кг зерна кукурудзи 3 класу врожаю 2022 року.
Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) зменшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Аналізуючи зміст ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що упущена вигода, будучи складовою поняття збитки, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.
Суд звертає увагу, що положення ЦК України не містять закріплених норм, що детально регламентують методику розрахунку (обчислення) збитків у вигляді упущеної вигоди.
Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток.
Так, з матеріалів справи вбачається, що зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2022 року, яке знаходилось на зберіганні у відповідача за Договором складського зберігання зерна №48-3Б/2022 від 08.09.2022, мало бути поставлене СТОВ "ДРУЖБА-НОВА" покупцю (Inerco Trade S.A.) за Контрактом № 2223-FC-F WD-I-DRZ-1 від 19.12.2022 у кількості 440 589 кг за ціною 240 доларів США.
Розмір збитків (упущеної вигоди) розраховано позивачем у позовній заяві станом на 26.06.2023 (дата оплати покупцемTrade S.A., за попередньо поставлений Товар, за інвойсом № 00578 від 12.03.2023). Станом на 26.06.2023 офіційний курс долара США становив 36,5686 грн. за 1 долар США.
Отже вартість 1 т кукурудзи, що була поставлена за Контрактом № 2223-FC-F WD-I-DRZ-1 від 19.12.2022 за інвойсом № 00578 від 12.03.2023 становить 8 776,46 грн. (240 доларів США * 36,5686).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2023 у справі №910/15346/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024, встановлено, що відповідно до експертного висновку Чернігівської регіональної торгово-промислової палати від 18.09.2023 №ЧК-416 середньо-ринкова гуртова ціна на кукурудзу 3-го класу врожаю 2022 року станом на 15.09.2023 по Полтавській області становить 4 750 грн за 1 т.
Також судом встановлено, що позивач, з моменту отримання зерна і до завантаження на судно, а також під час проходження митного оформлення поніс витрати.
Вказані витрати складаються з:
- транспортно-експедиційних витрат;
- витрат на оформлення електронної вантажно-митної декларації;
- витрат на послуги з відвантаження кукурудзи та оформлення товарно-супровідних документів.
Транспортно-експедиційні послуги надавались позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ ТРЕЙД" на підставі Договору № ТЕО-КТ-ДРН-10 від 01.07.2022. Актом надання послуг № KT23-12229 від 28.02.2023 підтверджується надання транспортно-експедиційні послуги ст. ГРЕБІНКА - ст. ЧОРНОМОРСЬК-ПОРТ-ЕКСПОРТ, Кукурудза 3 клас, в кількості 376,3 т по ціні 712,54 грн/т на суму 268 128,80 грн (без ПДВ).
Відтак витрати на транспортно-експедиційні послуги становлять 855,05 грн (712,54 грн/т + 20% ПДВ) на 1 т.
Послуги з оформлення електронної вантажно-митної декларації позивачу надавались Спільним підприємством у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ" на підставі Договору №2021/698 від 01.03.2021. Згідно Акту наданих послуг № 248 від 15.03.2023 позивачу надані послуги з оформлення електронної копії вантажної митної декларації 23UA500090001481U4 на загальну суму 1 600,00 грн.
Загальна маса вантажу по Вантажній митній декларації 23UA500090001481U4 складає 61 150,444 т.
Відтак витрати на оформлення електронної вантажно-митної декларації становлять 0,02 грн (1 600,00 грн : 61 150,444 т) на 1 т.
Послуги з відвантаження кукурудзи та оформлення товарно-супровідних документів надавались позивачу Спільним підприємством у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ" на підставі Договору №0107/2017-ДН від 01.07.2017 та Додаткової угоди №30/12 до Договору №0107/2017-ДН від 01.07.2017. Відповідно до Акту наданих послуг № 276 від 31.03.2023 позивачу була надана послуга з відвантаження кукурудзи та оформлення товарно-супровідних документів в кількості 61 150,444 т по ціні 192,90 грн/т на суму 11 795 920,65 грн (без ПДВ).
Відтак витрати на послуги з відвантаження кукурудзи та оформлення товарно-супровідних документів становлять 231,48 грн (192,90 грн/т + 20% ПДВ) на 1 т.
Отже, витрати, які позивач поніс з моменту отримання зерна і до завантаження на судно, а також під час проходження митного оформлення становлять 1 086,55 грн ( 855,05 грн (транспортно-експедиційних витрати) + 0,02 грн (витрати на оформлення електронної вантажно-митної декларації) + 231,48 грн (витрати на послуги з відвантаження кукурудзи та оформлення товарно-супровідних документів)).
Таким чином, розмір збитків (упущеної вигоди) від реалізації 1 т кукурудзи за Контрактом № 2223-FC-F WD-I-DRZ-1 від 19.12.2022 складає ціна реалізації 1 т кукурудзи мінус ціна реальної вартості 1 т кукурудзи та мінус витрати позивача на реалізацію 1 т кукурудзи: 8 776,46 4 750,00 1 086,55 = 2 939,91 грн/т.
Враховуючи, що відповідачем не повернуто, зі зберігання 440 589 кг кукурудзи, то розмір неодержаного прибутку (упущеної вигоди) позивача становить 1 295 292,01 грн (2 939,91 грн/т * 440,589 т).
Вказаний розрахунок також підтверджується Висновком експерта № 15-04-25 за результатами проведення судової економічної експертизи від 07.05.2025, на замовлення СТОВ "ДРУЖБА-НОВА".
Визначаючи розмір матеріальних збитків, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок упущеної вигоди), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами (постанова Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №926/1904/19).
З огляду на вищевикладене колегія суддів відзначає, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження понесення позивачем збитків (упущеної вигоди), що були завдані Акціонерним товариством "ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧО-ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ порушенням останнім зобов`язань за Договором складського зберігання зерна № 48-ЗБ/2022 від 08.09.2022.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, завданими потерпілій особі.
Позивачу в цій категорії справ слід довести в порядку, передбаченому положеннями ч. 3 ст. 13, ст.ст. 74, 76-77 ГПК України, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.
Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.
Відповідно до ст.623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Суд звертає увагу, що позивач має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (подібні за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц , постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).
Судом встановлено, що СТОВ "ДРУЖБА-НОВА" в результаті порушення АТ "ДПЗКУ" зобов`язань за Договором складського зберігання зерна № 48-ЗБ/2022 від 08.09.2022, не мало можливості реалізувати зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2022 року у кількості 440 589 кг за Контрактом № 2223-FС-FWD-I-DRZ-1 від 19.12.2022.
Таким чином, позивач належними засобами доказування довів наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками (у формі упущеної вигоди) позивача.
У Постанові Верховного Суду справа №643/14079/17 від 15.04.2020 зроблено висновок, що "договір зберігання може укладатися із зберігачем чи професійним зберігачем. При цьому, правовий статус (зберігач чи професійний зберігач) впливає на ті обставини, які виключають відповідальність зберігача (професійного зберігача) за втрату речі".
Також, Верховний Суд в даній постанові зазначив, що "професійний зберігач має довести, що втрата речі сталася внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. У всіх інших випадках, навіть якщо вини професійного зберігача немає, він зобов`язаний відшкодувати збитки поклажодавцеві".
Таким чином, за відсутності обставин непереборної сили та особливих властивостей речі, що могли спричинити втрату чи її пошкодження, умислу чи грубої необережності поклажодавця, відповідальність зберігача за втрату (нестачу речі, яка була йому передана на зберігання в даному випадку не може бути виключена, а отже відповідно до висновків Верховного Суду зберігач зобов`язаний відшкодувати збитки поклажедавцеві навіть за відсутності своєї вини.
Наявність вини відповідача, який не повернув передане йому на зберігання зерно кукурудзи, встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2023 у справі № 910/15346/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024.
Щодо тверджень апелянта про обмежену відповідальність зберігача у разі втрати зерна переданого йому на зберігання, а саме - в розмірі вартості втраченого зерна, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 11.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання умов Договору сторони несуть відповідальність та відшкодовують збитки, у порядку, передбаченому чинним законодавством України а умовами Договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" за втрату, нестачу чи пошкодження зерна, прийнятого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством.
За змістом п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України до складу збитків у вигляді упущеної вигоди входять:
1) неотриманні стороною доходи, які вона могла б реально отримати за звичайних обставин якби її право не було порушено;
2) доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною;
3) неодержаний прибуток, на який сторона, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.
Отже згідно наведених норм упущеною вигодою є неодержаний (не отриманий) дохід, який кредитор міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а боржник додержувався правил здійснення господарської діяльності.
Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання певних грошових сум, якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.
Відповідно до ст. 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Згідно із ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Отже Цивільним кодексом України передбачено загальний принцип повного відшкодування заподіяних збитків, тобто принцип за яким відшкодування здійснюється в розмірі, еквівалентному заподіяним збиткам, а обмеження майнової відповідальності допускається лише у виняткових, прямо передбачених законом або договором випадках.
Як встановлено судом, Закон України "Про зерно та ринок зерна в Україні" не містить обмежень щодо відповідальності зернового складу, натомість статтею 33 Закон України "Про зерно та ринок зерна в Україні" встановлена загальна відповідальність зернового складу.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення від 06.12.2007 у справі "Воловік проти України").
Функція роз`яснення та тлумачення положень національного закону належить насамперед національним судам (рішення ЄСПЛ від 28.09.1999 у справі "Озтюрк проти Туреччини" (Ozturk v. Turkey)).
Тлумачення змісту ч. 2 ст. 22 ЦК України свідчить, що упущена вигода будучи складовою поняття збитки на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити па основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.
Отже відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди пов`язує можливість отримання доходу (майнових вигод) особою, право якої порушено, саме із звичайними обставинами, тобто звичайними умовами цивільного/господарського обороту.
Тому при визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту) за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків.
Вказані обґрунтування повністю узгоджуються з висновками, викладеним Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційною господарського суду у постанові від 30 вересня 2021 року по справі №922/3928/20.
Позивачем розрахунок розміру упущеної вигоди (недоотриманого прибутку) розраховувався, виходячи з цін, визначених у Контракті № 2223-FC-F WD-I-DRZ-1 від 19.12.2022, оскільки ними в повній мірі підтверджується розмір доходу, отримання якого очікувалось позивачем за звичайних умов, а саме в разі коли відповідачем належним чином були виконані його обов`язки за Договором.
Колегія суддів відзначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування вищевикладених обставин та на підтвердження належного виконання відповідачем його зобов`язань за Договором. 
Так само апелянтом не було надано суду контррозрахунку завданих збитків.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача збитків (упущеної вигоди) у розмірі 1 295 292,01 грн.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2025 у справі № 910/6564/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2025 у справі № 910/6564/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2025 у справі № 910/6564/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України».
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.01.2026

Головуючий суддя В.В. Андрієнко 

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов