Справа № 530/1406/25
2/530/693/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И

05.12.2025 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В., за участі секретаря Стрілець Л.Г., представника позивача адвоката Школьного В.А. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за зміненими позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного сумісного майна подружжя, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Зіньківського районного суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
З позову вбачається, що 27.12.2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4 . Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 20.06.2024 року шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу виданого 23.04.2007 року приватним нотаріусом Зіньківського районного нотаріального округу Глушенко В.В. та зареєстрованого в реєстрі №726, житловий будинок та надвірні господарські будівлі за адресою АДРЕСА_1 , проте право власності було оформлено на відповідача. В позасудовому порядку вирішити питання поділу спільного сумісного майна, а саме житлового будинку неможливо . Такі обставини змушують позивача звертатися до суду за захистом своїх майнових прав.
Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 04.08.2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву з дня вручення копії ухвали та додатків до неї.
05.12.2025 року позивач подала до суду заяву про зміну предмету позову в якій просила суд ухвалити рішення яким визнати житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,15 га ,для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 право власності на (одну другу) частину житлового будинку з господарськими будівлями та (одну другу) частину земельної ділянки загальною площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 .
Залишити у власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП суду не відомо - (одну другу) частину житлового будинку з господарськими будівлями та (одну другу) частину земельної ділянки загальною площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 ( а.с.98-99).

В підготовче судове засідання 05.12.2025 року позивач та її представник адвокат Школьний В.А. не з`явилися, написали до суду заяву про підтримання змінених позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності ( а.с.105). Відповідач ОСОБА_2 не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, змінені позовні вимоги визнав в повному обсязі ( а.с.105).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що змінені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що позивачем є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ( а.с. 9-11) , 27 грудня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис за №2191 ( а.с.16). В період шлюбу, до моменту припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, а саме 20.06.2024 р., позивач та відповідач за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Зіньківського районного нотаріального округу Полтавської області Глушенко В.В. (зареєстровано в реєстрі за №726 від 23.04.2007 року), придбали житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці загальною площею 0,15 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями.
Право власності було оформлено на відповідача ( а.с.96). Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 20.06.2024 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано ( а.с.12-14). 10.10.2024 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7 ( а.с.15). В позасудовому порядку здійснити поділ спільного сумісного майна, а саме житлового будинку не можливо. Такі обставини змушують позивача звертатися до суду за захистом своїх майнових прав (а.с.2-8,98-99). 
Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також відповідно до ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. 
На підставі частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 642/3950/17 (провадження № 61-7008св19). 
Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України).
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Судами встановлено, що в період шлюбу сторони придбали квартиру, автомобіль, гараж та земельну ділянку, на якій він розташований, а також отримали кредит на придбання нерухомого майна й за рахунок кредитних коштів придбали дві квартири. При вирішенні таких спорів суди з`ясовують наявність спільного майна подружжя, як рухомого так і нерухомого, наявність грошових коштів, що є спільною сумісною власністю. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. До майна подружжя можуть бути віднесені як рухоме і нерухоме майно, так і кошти та борги».
Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.
Судом встановлено, що спірний будинок в АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,15 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, і тому, належить позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності. 
Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При вирішенні спору суд, виходячи з принципу диспозитивності, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України.
Факт придбання житлового будинку в період шлюбу підтверджується матеріалами справи. Тому суд вважає, що спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності.
Згідност.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не передбачено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Також відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Суд, вивчивши всі докази по справі, письмові пояснення, прийшов до висновку про задоволення змінених позовних вимог. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 60,61,69,70 Сімейного кодексу України, ст.3,12, 18,76 -77,81, 141, 210-246, 260-261, 268, 280-289, 354-355,430 ЦПК України, суд,- 
В И Р І Ш И В :

Змінені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, - задоволити.
Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,15 га ,для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 право власності на (одну другу) частину житлового будинку з господарськими будівлями та (одну другу) частину земельної ділянки загальною площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 .
Залишити у власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП суду не відомо - (одну другу) частину житлового будинку з господарськими будівлями та (одну другу) частину земельної ділянки загальною площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08 грудня 2025 року.

Суддя	О. В. Ситник