ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/403/26 Справа № 243/4943/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І. О. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Сербіній І.В., за участю захисника Тютюнника В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Тютюнника В.В. на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - 

ВСТАНОВИВ:
Згідно постанови, 01 червня 2025року, о 23 години 09 хвилин, ОСОБА_1 , в м. Слов`янськ Донецької області, по вул. Банківська, керував транспортним засобом ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820. Результат 1,16 ‰, чим порушив п. 2.9а ПДР України, та тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонений.
В апеляційній скарзі захисник Тютюнник В.В. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вважає, що суд не повно з`ясував всі обставини справи, а викладені у постанові висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує на порушення інспектором Ковтушенко О.А. вимог п.п. 3, 5, 6 розділу 2 Наказу Міністерства внутрішніх справ № 1026 від 18.12.2018 року «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» та інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства внутрішніх справ від 24.12.2019 року, та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року. Наголошує, що долучений до матеріалів справи відеозапис є недопустимим доказом, оскільки не містить фіксації всіх подій та не є безперервним. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 перед початком огляду не було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, не поінформовано про порядок застосування спеціального технічного засобу та не надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу, а також не вручено примірник акту огляду. Вказує на порушення процедури огляду. Зауважує, що у протоколі не зазначено ознаки алкогольного сп`яніння, які інспектор вбачав у водія, а також назва відеопристрою на який здійснювалась відеозйомка.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.
Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При цьому, відповідно до п. 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка була затверджена спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
За змістом п.2.9 «а» ПДР України встановлено заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Вказаних вимог чинного законодавства ОСОБА_1 не виконав, що й призвело до вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Факт скоєння адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 підтверджуються наступними доказами. 
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 348589 від 01.06.2025 року, згідно якого 01 червня 2025року, о 23:09:00 в м. Слов`янськ по вул. Банківська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820, результат 1,16 ‰, чим порушив п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя. Результат огляду на стан сп`яніння – 1,16 ‰, із яким ОСОБА_1 згоден, що підтверджується його особистим підписом.
Роздруківкою тестування на алкоголь за допомогою «Alcotest Drager 6810», прилад № ARНК-0037 тест № 958 від 01.06.2025 року, з якої вбачається, що 01 червня 2025 року о 23:28 годині протестовано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого виявлено 1,16 ‰, та яка містить підпис тестуємої особи.
Відеозаписом до протоколу, на якому зафіксовано факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння із застосуванням приладу Drager Alcotest 6820, та зафіксовано результат огляду 1,16 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився.
Рапортом інспектора від 01.06.2025 року, з якого вбачається, що 01.06.2025 року приблизно о 23:10 під час патрулювання згідно п. 7 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» під час дії комендантської години було зупинено транспортний засіб ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування у останнього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820, результат позитивний - 1,16 ‰. Складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсторонено від керування.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, апеляційний суд вважає їх належним, допустимим та достовірним, а їх сукупність є достатньою щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В розумінні ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є не доказом, а джерелом доказів, тобто фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в розумінні, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. З огляду на справу, що розглядається, у протоколі містяться фактичні дані про час та місце вчинення правопорушення, особу правопорушника, про застосування технічних засобів для виявлення правопорушення. Тому протокол про адміністративне правопорушення є допустимим та належним джерелом доказів. А висновок про наявність складу правопорушення в діях особи відносно якої складено протокол, дійсно є уявленням особи, що склала протокол, про наявність правопорушення, яке в суді повинно бути підтверджено відповідними доказами.
Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення, здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.
В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції поклав не лише протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , а в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).
Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а викладені в ньому відомості відповідають фактичним обставинам справи, які були встановлені належними, допустимими та достатніми доказами. Протокол містить підпис ОСОБА_1 . Підстави для визнання протоколу недопустимим доказом у суду відсутні.

Посилання захисника на те, що протокол не містить ознак сп`яніння, які інспектор вбачав у водія, на увагу не заслуговують, оскільки ОСОБА_1 ставиться у вину не керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду, а керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення і жодних сумнівів своєї достовірності у суду апеляційної інстанції не викликає.
Щодо доводів апелянта про те, що доданий до протоколу відеозапис не містить фіксації всіх подій, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. 
На відеозапису відображено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння із застосуванням приладу Drager Alcotest 6820, та зафіксовано результат огляду 1,16 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився.
Доводи апеляційної скарги, що відеозапис не є безперервним, що суперечить вимогам «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису» затверджену наказом МВС № 1026 від 18.12.2018р., тому не може бути визнаний доказом у справі, також є неслушними за таких підстав.
Відповідно до п. 5 вказаної Інструкції, як наголошено в апеляційній скарзі, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Вказана вимога передбачає саме ведення безперервного запису, а не долучення такого відеозапису до матеріалів справи. Є логічним, що у справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП інтерес представляє певний проміжок часу з відображенням фактичних обставин справи, та також є логічним недоцільне дослідження судом всього часу несення чергування працівниками поліції від початку увімкнення відеореєстратора до завершення чергування, коли мова йде тільки про час огляду особи на стан сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про неможливість з долученого відеозапису ідентифікувати водія та номерні знаки зупиненого транспортного засобу через засвічення світлом фар, є безпідставними, оскільки зурахуванням наявних у матеріалах справи доказів у апеляційного суду не виникає сумнівів щодо правильної ідентифікації працівниками поліції особи, яка керувала транспортним засобом.
Доводи апеляційної скарги про те, що інспектором, який складав протокол до було використано бодікамеру, яка закріплена за іншим працівником поліції, та цей відеозапис долучений до протоколу, на увагу не заслуговують, оскільки не мають істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу.
Доводи апеляційної скарги про нероз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП спростовуються власноручним підписом ОСОБА_1 у протоколі.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не було поінформовано про порядок застосування спеціального технічного засобу спростовуються оглянутим відеозаписом.
Огляд проведено зі згоди водія, з дотриманням Інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та відомостей про те, що ОСОБА_1 перед проведенням огляду вимагав надати йому свідоцтво про повірку робочого засобу матеріали справи не містять.
Враховуючи вищезазначене, надані суду докази в їх сукупності є належними та достатніми доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та, на думку апеляційного суду, забезпечують такий рівень доказування, який не залишає розумних сумнівів у доведеності вини ОСОБА_1 в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які б спростовували висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Вид і розмір адміністративного стягнення суддею визначені відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Тютюнника В.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя