РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/9366/24
Провадження № 22-ц/4815/1585/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого судді: Гордійчук С.О.
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 ,
третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Михайлова В.О. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2024 року, ухваленого в складі судді Левчука О.В., дата складання повного тексту рішення 04.12.2024 року, у справі № 569/9366/24

в с т а н о в и в:
У травні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей, стягнення аліментів.
Позов обґрунтований тим, що вони  з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Оскільки відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей, стягнення аліментів - задоволено.
Розірвано шлюб, зареєстрований Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 13.04.2018, свідоцтво серії НОМЕР_1 , актовий запис № 409, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визначено місце проживання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей:сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20.05.2024 і до досягнення дітьми повноліття.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду в частині визначеного до стягнення розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що судом не враховано те що відповідач не отримує стабільного грошового доходу, тому необхідно встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 7000 гривень на місяць .
Рішення суду в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення в оскаржуваній частині відповідає.
Із матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Діти проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні, що не заперечувалось відповідачем. Сторони у шлюбі не перебувають.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав можливим стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки її заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення позивача до суду та до досягнення дітьми повноліття.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України)   мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Врахувавши наведені положення закону та вимоги позовної заяви про стягнення аліментів у частці від доходу, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обов`язок відповідача утримувати свою неповнолітню дитину.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Враховуючи вищенаведені обставини, права дитини на достатній життєвий рівень, факт перебування дітей на утриманні позивача, вік дітей, стан здоров`я дітей, матеріальний стан позивача, відповідача та стан його здоров`я, відсутність у платника аліментів інших непрацездатних утриманців, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, здоров`я дітей, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Будь-яких доказів неможливості виплачувати аліменти на дітей у визначеному судом розмірі відповідачем не надано, а судом таких доказів не здобуто. Навпаки, відповідач є особою працездатного віку, тому може сприяти як утриманню так матеріальному забезпеченню належним чином своїх дітей.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. (ч.6 ст.81 ЦПК України).
За встановлених обставин справи колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про стягнення аліментів у частині від заробітку (доходу) відповідача, відповідає вимогам закону, оскільки згідно з статтею 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а відповідно до статті 184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі стягуються лише за заявою одержувача.
Суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником вказаних норм права.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  адвоката Михайлова В.О.  залишити без задоволення. 
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2024 року в частині стягнення аліментів на утримання дітей залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 18.12.2025 року.

Головуючий :                                                               Гордійчук С.О.
Судді :                                                                         Боймиструк С.В.

                                                                                Шимків С.С.