Справа № 560/6515/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

02 лютого 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом Приватне підприємство "СВІТ-ХІМ" до Хмельницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «СВІТ-ХІМ» (далі – позивач, ПП «СВІТ-ХІМ») звернулося до суду з позовом до Хмельницької митниці (далі – відповідач, митниця), в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA400000/2025/000041/2 від 24.02.2025 року; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA400040/2025/000106 від 24.02.2025 року.
Ухвалою від 23.04.2025 позовну заяву Приватного підприємства "СВІТ-ХІМ" залишено без руху; надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.
У зв`язку з усуненням ПП «СВІТ-ХІМ» недоліків позовної заяви, ухвалою від 03.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до заяв по суті справи, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке.
Вказує, що митна вартість товару була визначена за основним методом – за ціною договору (вартістю операції) згідно з контрактом із продавцем з КНР.
Зазначає, що до митного оформлення подано документи, передбачені ст. 53 Митного кодексу України (тут і далі - МК України у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин). 
Стверджує, що сумніви митного органу були зведені переважно до різниці рівня митної вартості із даними Єдиної автоматизованої інформаційної системи / системи управління ризиками та припущень щодо неповноти транспортних витрат.
Посилається на те, що митниця не навела належного обґрунтування неможливості застосування основного методу, неправомірно відмовилася визнавати довідку про транспортні витрати як належний доказ, безпідставно застосувала резервний метод.
У заявах по суті справи митниця проти позову заперечує, вважаючи оспорювані рішення правомірними, та зазначає таке. 
Вказує, що за результатами спрацювання профілів ризику та аналізу рівня митної вартості за даними ЦБД (ЄАІС) у митного органу виникли сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості.
Зазначає, що подані декларантом документи не містили повних відомостей про складові митної вартості, насамперед транспортні витрати за умовами EXW, а також не відповідали «середньому рівню цін».
У зв`язку з цим, як вказує відповідач, митниця витребувала додаткові документи, а після їх ненадання, вважаючи митну вартість недоведеною, визначила її за резервним методом і відмовила в митному оформленні за заявленою митною вартістю.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив такі обставини. 
Між ПП «СВІТ-ХІМ» та іноземним контрагентом укладено контракт купівлі-продажу товару № 2-24 від 19.02.2024 року, а також Додаткову угоду № 1 від 11.05.2024 року, якою, зокрема, передбачено, що умови та строки оплати визначаються безпосередньо в інвойсах до поставок, оплата – у доларах США. 
Поставку здійснено за інвойсом № 2459 від 11.12.2024 на умовах EXW Qingdao, оплата – протягом 180 днів від дати інвойсу.
Для митного оформлення товару позивач подав митну декларацію ІМ40 № 25UA400040003887U0, у якій митну вартість визначив за основним методом – за ціною договору (вартість операції). 
Разом із митною декларацією подано, зокрема: контракт № 2-24 та Додаткову угоду № 1; інвойс № 2459; декларацію митної вартості (ДМВ) з додатковими аркушами, де по кожній товарній позиції розраховано митну вартість з урахуванням транспортних витрат до пункту пропуску «Ягодин – Дорогуськ»; договір транспортно-експедиторського обслуговування № 1507 від 15.07.2024, заявку № 7, рахунок-фактуру № LS-4624881, акт наданих послуг, довідку про транспортні витрати; транспортні документи, зокрема коносамент та CMR-накладну № 455845; інші документи, зазначені у графі 44 митної декларації та в ДМВ.
24.02.2025 митниця надіслала декларанту повідомлення через АСМО «Інспектор» із вимогою надати додаткові документи відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, мотивуючи це: невідповідністю рівня митної вартості даним ЦБД / ЄАІС щодо аналогічних товарів; сумнівами щодо повноти транспортних витрат за умовами EXW; окремими зауваженнями до умов оплати.
У відповідь декларант письмово повідомив митницю про надання всіх наявних документів, які підтверджують митну вартість, та про відсутність інших документів.
24.02.2025 Хмельницька митниця ухвалила рішення про коригування митної вартості товарів № UA400000/2025/000041/2, яким: відмовила у визнанні митної вартості, визначеної декларантом за основним методом; визначила митну вартість за резервним методом (ст. 64 МК України) на підставі інформації з бази даних митних декларацій щодо інших поставок скляного посуду з КНР, оформлених різними декларантами; обґрунтувала коригування, зокрема, заниженим рівнем митної вартості порівняно з МД-аналогами, а також недоліками в підтвердженні транспортних витрат.
Того ж дня митниця оформила картку відмови № UA400040/2025/000106, в якій послалася на зазначене рішення про коригування митної вартості як на підставу для відмови у прийнятті митної декларації / митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Так, відповідно до ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 2 ст. 52 МК України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Частина 2 ст. 53 МК України встановлює, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частина 3 ст. 53 МК України передбачає, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частина 6 ст. 54 МК України встановлює, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
У постанові від 08.02.2019 у справі № 825/648/17 Верховний Суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок формування, ведення, використання її даних митним законодавством прямо не врегульовано, а сама по собі різниця між рівнем митної вартості задекларованого товару й даними ЄАІС не свідчить про заниження митної вартості.
Також Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 зазначив, що якщо законом не визначено, яким саме (якими саме) доказами має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими належними доказами, у тому числі довідкою про транспортні витрати, за умови, що вона містить необхідні відомості.
У постанові Верховного Суду від 05.08.2021 у справі № 1.380.2019.003193 Верховний Суд, аналізуючи спір про коригування митної вартості, дійшов висновку, що умови оплати за товар (строки, відстрочка, порядок розрахунків) безпосередньо ціни товару не стосуються, а митниця має можливість визначити вартість товару на підставі контракту, інвойсу та інших документів, якщо відомості в них узгоджені та піддаються обчисленню.
Отже, сам по собі факт відстрочки оплати чи непредставлення платіжних документів на момент декларування, коли оплата ще не здійснена, не є достатньою підставою для невизнання митної вартості за основним методом.
У низці постанов (наприклад, у справі № 825/648/17) Верховний Суд наголошує, що митний орган має право витребувати додаткові документи та застосувати інші методи визначення митної вартості лише за наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих відомостей, при цьому: сумніви мають бути конкретизовані; має бути чітко вказано, які саме відомості не підтверджені; які додаткові документи здатні ці сумніви усунути; та обґрунтовано, чому неможливо застосувати основний метод.
Суд, враховуючи, серед іншого, правову позицію Верховного Суду у справі № 814/1460/16, оцінює правомірність оспорюваних рішень станом на дату їх прийняття – 24.02.2025 року, виходячи з тих мотивів, які викладені в самому рішенні про коригування митної вартості та в картці відмови, та з обставин, підтверджених документами, що були наявні в розпорядженні митного органу на той момент.
Так, зі змісту письмової вимоги митниці про надання додаткових документів та з оспорюваного рішення № UA400000/2025/000041/2 убачається, що основними мотивами для сумнівів були: спрацювання профілю ризику та нижчий рівень митної вартості порівняно з даними ЦБД / ЄАІС за митними деклараціями на аналогічний товар; твердження про неповноту документів, що підтверджують транспортні витрати, та зауваження до умов оплати.
Водночас, суд вказує на те, що митниця: не конкретизувала, які саме відомості у поданих документах є суперечливими або такими, що не дозволяють визначити митну вартість; не обґрунтувала, чому подані документи – контракт, додаткова угода, інвойс, ДМВ, договір з експедитором, заявка, рахунок, акт, довідка про транспортні витрати, коносамент, CMR – не дають можливості обчислити митну вартість за першим методом; не вказала, які конкретні додаткові документи здатні усунути сумніви, окрім загального перелічення положень ч. 3 ст. 53 МК України.
У той же час, посилання митниці переважно на різницю між задекларованою митною вартістю та «рівнем митної вартості» за даними ЦБД / ЄАІС не відповідає вимогам до обґрунтованих сумнівів, оскільки Верховний Суд, зокрема, у справі № 825/648/17 чітко вказав, що така інформація не може бути самостійною і достатньою підставою для коригування митної вартості.
Отже, суд доходить висновку, що митний орган не навів належного і достатнього обґрунтування сумнівів у достовірності заявленої митної вартості.
Також суд зазначає про таке. 
Позивач надав до митного оформлення: контракт та Додаткову угоду, які визначають сторони, предмет, ціну, умови поставки (EXW) та загальні умови оплати (з деталізацією в інвойсі); інвойс № 2459 з чітко визначеною ціною товару в доларах США, кількістю, кодами товару, що кореспондує контракту; декларацію митної вартості з обчисленням митної вартості по кожній товарній позиції, включаючи транспортні витрати до пункту пропуску; договір із експедитором, заявку, рахунок-фактуру, акт наданих послуг, довідку про транспортні витрати, а також морські й автомобільні перевізні документи.
З урахуванням правової позиції Верховного Суду, серед інших, у справі № 804/16553/14 довідка про транспортні витрати є допустимим доказом витрат на перевезення за відсутності законодавчої вимоги щодо конкретної форми такого підтвердження.
Суд не встановив суперечностей між контрактом, додатковою угодою, інвойсом, транспортними документами та документами експедитора, які б свідчили про очевидну недостовірність заявленої ціни товару або транспортних витрат.
Щодо банківських платіжних документів – з умов контракту та інвойсу випливає, що оплата здійснюється протягом 180 днів від дати інвойсу. 
Суд виходить з того, що на момент митного оформлення оплата могла ще не відбутися, тому відсутність платіжних документів сама по собі не робить митну вартість недостовірною.
Це узгоджується, зокрема, з позицією Верховного Суду в справі № 1.380.2019.003193, де зазначено, що умови оплати не впливають на саму ціну товару, а митна вартість може бути визначена на підставі контракту, інвойсу та інших документів.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що подані позивачем документи в сукупності: є належними та допустимими доказами; містять об`єктивні, документально підтверджені дані, які піддаються обчисленню; дозволяють визначити митну вартість за основним методом.
Щодо застосування резервного методу, то суд виходить із таких міркувань.
За змістом положень ст. 57, 64 МК України, резервний метод застосовується лише після встановлення неможливості визначення митної вартості за основним та іншими методами і з обов`язковим дотриманням послідовності застосування методів.
Так, митниця у рішенні № UA400000/2025/000041/2 формально зазначила неможливість застосування основного методу, але: не довела, чому подані документи не дозволяють визначити митну вартість за ціною договору; не здійснила належного аналізу можливості застосування методів за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів (ст. 59, 60 МК України), не показала співставлення умов зовнішньоекономічних контрактів, обсягів партій, умов поставки, часу поставок тощо; фактично одразу перейшла до використання даних ЦБД / ЄАІС як бази для визначення митної вартості, що суперечить сталому підходу Верховного Суду щодо неприпустимості покладення в основу рішення лише інформації ЄАІС.
За таких обставин, суд виходить з того, що відповідач: без достатніх підстав відмовився від застосування основного методу; не обґрунтував неможливості застосування інших другорядних методів; неправомірно застосував резервний метод.
Отже, оскаржуване рішення про коригування митної вартості є таким, що прийняте з порушенням вимог ст. 53, 54, 57, 64 МК України.
Щодо картки відмови, то суд зазначає про таке. 
Картка відмови № UA400040/2025/000106 від 24.02.2025 містить посилання на оскаржуване рішення про коригування митної вартості як на підставу для відмови у прийнятті митної декларації / митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю.
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність та необґрунтованість рішення про коригування митної вартості № UA400000/2025/000041/2, то правові підстави для оформлення картки відмови також відпадають.
Картка відмови є похідним актом і підлягає скасуванню з тих самих підстав.
З урахуванням наведеного вище, суд приходить до таких висновків.
Позивач підтвердив митну вартість товару за основним методом належними й достатніми документами.
Відповідач не довів наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості, діяв з порушенням порядку витребування додаткових документів та послідовності застосування методів визначення митної вартості.
Рішення про коригування митної вартості № UA400000/2025/000041/2 від 24.02.2025 та картка відмови № UA400040/2025/000106 від 24.02.2025 є протиправними та підлягають скасуванню.
Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, у спосіб, прямо заявлений позивачем.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5 056, 51 грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов Приватного підприємства «СВІТ-ХІМ» – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA400000/2025/000041/2 від 24.02.2025 року.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA400040/2025/000106 від 24.02.2025 року.
Стягнути на користь Приватного підприємства «СВІТ-ХІМ» понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5 056 (п`ять тисяч п`ятдесят шість) грн 51 копійку за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Приватне підприємство "СВІТ-ХІМ" (вул. Костя Степанкова, 3/1, м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29025 , код ЄДРПОУ - 33709982) 	
Відповідач:	Хмельницька митниця (вул. Пілотська, 2,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29010 , код ЄДРПОУ - 43997560) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений