Провадження № 2/742/270/26 
Єдиний унікальний № 742/4227/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого - судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Рубан Ж.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

установив:

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №500823905 від 13.11.2019 у розмірі 35695,54 грн, а також просив стягнути судовий збір у розмірі 3028,00 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9200,00 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна заборгованість виникла через невиконання відповідачем умов вказаного кредитного договору.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він позовні вимоги не визнає в повному обсязі та не погоджується з доводами, викладеними в позовні заяві та вважає її такими, що не підлягають задоволенню. ОСОБА_1 зазначав, що кредитний договір від 13.11.2019 на суму 27 823,81 грн згідно витягу з Українського бюро кредитних історій має статус «закритий» з 2021 року, що підтверджує його належне виконання зобов`язання, крім того позов подано з пропуском строку позовної давності, також відповідач посилається на неналежне оформлення договору відступлення права вимоги без доказів повідомлення відповідача про заміну кредитора, також до суду надано лише копії документів договорів факторингу та розрахунків без підтвердження їх оригіналами. Також, відповідач звернув увагу на свій майновий стан: офіційний дохід відсутній, у власності майна немає, наявне відкрите виконавче провадження щодо стягнення аліментів. Також вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та підлягають зменшенню а судові витрати покласти на позивача.
Крім того, відповідачем подано додаткові пояснення у справі від 20.08.2025 щодо застосування строків позовної давності та щодо відзиву на позовну заяву. 
Представник позивача надав відповідь на відзив від 26.08.2025 року, у якій зазначив, що надані виписки по рахунку підтверджують факт видачі кредиту та наявність заборгованості відповідача. Заборгованість, зокрема факт видачі кредиту, підтверджується умовами кредитного договору, виписками по рахунку та розрахунком заборгованості, складеним на підставі цих документів. Представник позивача підкреслив, що надані документи підтверджують обґрунтованість позовних вимог і узгоджуються з позицією, викладеною у позовній заяві. Крім того, посилання відповідача на інформацію з Українського бюро кредитних історій є помилковим, оскільки даний витяг складений на момент коли АТ "СЕНС БАНК" вже не був кредитором відповідача, після переустпуки заборгованості відповідача позивачу, тобто в цій частині доводи відповідача є також помилковими та безпідставними.
28.08.2025 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, аналогічного змісту відзиву. 
12.09.2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення відповідача, аналогічного змісту відзиву. 
Позивач в судове засідання не з`явився, проте згідно заяви просив суд розглядати справу без участі його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного вирішення справи не заперечує.
Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з"явився, проте попередньо подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, заперечує проти їх задоволення.
Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні усіх обставин справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.
Суд виходить з того, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, за винятком прямо передбачених законом випадків.
Згідно зі ст.ст. 76, 77, 79, 80, 89 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними ті, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми такі, що в сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення спору.
Судом встановлено, що 13.11.2019 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання кредиту №500823905, відповідно до умов якго АТ «Альфа Банк» надав позичальнику кредит у сумі 27 823,81 грн, строк кредиту 84 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 23% (а.с.5).
Паспорт споживчого кредиту від 13.11.2019 надавався для ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, що додані до позовної заяви розмірах і порядках нарахування(а.с.7 зворот.).
Також в матеріалах справи наявна виписка по рахунку, сформована АТ «Сенс Банк» за кредитною карткою відповідача за період з 13.11.2019 по 22.02.2021 (а.с.25-26 зворот.).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитом №500823905 від 13.11.2019, станом на 22.02.2021 загальна сума заборгованості за кредитом становить 35695,54 грн.(а.с.27).
22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Форт» укладено договір факторингу №1, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Форт» (а.с.10-14 зворот.).
В подальшому, 23.02.2021 між ТОВ «ФК «Форт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №01-23-02/21, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 13.11.2019 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (а.с.16-20).
Правова природа спірних правовідносин визначається положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 ст. 509 ЦК України визначає зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь іншої певну дію (в тому числі сплатити гроші), а інша має право вимагати виконання такого обов`язку.
Разом з тим сам по собі факт укладення кредитного договору не є беззаперечним підтвердженням того, що кредитні кошти фактично були надані позичальнику у зазначеному в договорі розмірі. На кредиторі лежить обов`язок довести факт видачі кредиту, його розмір, а також наявність і розмір непогашеної заборгованості.
Досліджуючи докази, надані ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», суд установив, що до матеріалів справи долучено копію оферти на укладання кредитного договору №500823905 від 13.11.2019, копію договору Факторингу №1 від 22.02.2021, копію договору Факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 року з витягом із реєстру кредитних договорів, виписку по особовим рахункам відповідача, сформовану АТ «СЕНС БАНК», а також розрахунок заборгованості станом на 22.02.2021 року.
Кредитний договір підтверджує досягнення домовленості між банком і відповідачем щодо можливого надання кредитних коштів на визначених умовах, зміст зобов`язань сторін, строків їх виконання. Однак, зазначений доказ не є достатнім на підтвердження факту реальної видачі коштів позичальнику.
Договір відступлення права вимоги підтверджує, що до позивача – ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» – перейшли права вимоги, які раніше належали первісному кредитору – АТ «Альфа-Банк». Таким чином, позивач набув право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором відповідача на законних підставах.
Однак, у силу ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в тому обсязі, який існував на момент переходу. При цьому сам факт відступлення права вимоги не звільняє нового кредитора від обов`язку довести саме існування зобов`язання і його розмір, так само як і не надає додаткових доказових переваг порівняно з первісним кредитором.
Щодо виписки по особових рахунках відповідача, наданої позивачем, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Такі документи повинні бути складені під час здійснення операції або безпосередньо після її закінчення, містити обов`язкові реквізити та дозволяти ідентифікувати суть операції, її учасників та суму.
Однак, позивачем на підтвердження своїх вимог не надано жодних доказів (письмових або електронних), які б відповідали вимогам щодо платіжних документів, та підтверджували факт перерахування АТ «Альфа-Банк» відповідачу суму кредиту на зазначений в договорі поточний рахунок, дату їх отримання, що унеможливлює перевірку правильності проведеного позивачем розрахунку заборгованості, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, штрафу, зазначені в розрахунку, є доведеними.
Розрахунок заборгованості складений позивачем, на який він посилається, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. За своїм змістом розрахунок заборгованості є складеним позивачем розрахунковим документом.
Додана до позовної заяви виписка по особовим рахункам(а.с.25-26) не містить жодної інформації про підприємство, від імені якої вона складена, назви банку, який надав кредит, здійснював перерахування коштів та списання в рахунок сплати боргу, жодного підпису, печатки, зазначення відповідальної за її складання особи, тому суд до уваги її не приймає, оскільки вона складена та надана АТ «Сенс Банк», тоді як згідно позову ОСОБА_1 звертався до АТ «Альфа-Банк». Також дана виписка не містить даних про особу, яка її сформувала та не підписана, а документів про те, що АТ «Сенс Банк» є учасником у спірних правовідносинах позивачем не надано.
На підтвердження правильності складеного розрахунку, позивачем іншої виписки по рахунку відповідача, з якої можна було б встановити факт перерахування кредитних коштів, їх використання, рух коштів по рахунку та наявність заборгованості, не надано.
Верховний Суд в постанові від 17.12.2020 по справі № 278/2177/15-ц зробив висновок, що заборгованість за кредитом має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором.
Крім того, за відсутності підтверджуючих даних про перерахування 13.11.2019 відповідачу кредиту в сумі 27823,81 грн., відомості зазначені в договорі та розрахунку заборгованості за даним договором суд не може вважати достовірними та такими, які підтверджують зазначені в них відомості, оскільки не підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, а тому викликають сумнів в їх достовірності.
Також ухвалами Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня 2025 року та 04 листопада 2025 року було витребувано банківські виписки або розрахунок заборгованості, які б підтверджували фактичне надання кредитних коштів відповідачу за договором №500823905 від 13.11.2019, проте потрібного документа у достовірній формі суду надано не було.
За таких обставин, оцінюючи досліджені та надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, що є його процесуальним обов`язком, тому суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.
Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір та витрати на професійну правову допомогу з відповідача не стягуються.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 76, 211, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд, 
ухвалив:

У задоволенні позовних вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Максим ЦИГАНКО