Справа № 302/97/26 
Провадження № 2-а/302/2/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Готри В. Ю., з участю секретаря судового засідання Царь О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в особі відділення поліції № 2 Хустського районного управління поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 

у с т а н о в и в:

27 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6226503 від 26.11.2025.
Позов обґрунтувала тим, що 26 листопада 2025 року близько 12:00 год по вул. Возз`єднання у селищі Міжгір`я, коли вона перебувала біля свого автомобіля, до неї підійшли особи у форменому одязі. Зовнішній вигляд їхнього однострою (чорний колір, нетипові нашивки у вигляді «зелених очей», що не відповідають державним символам) викликали у неї обґрунтовані сумніви щодо їхньої належності до органів поліції. Через їх надмірну поведінку та психологічний тиск вона змушена була сісти всередину автомобіля.
Зазначала, що інспектором було ініційовано розгляд справи про порушення Правил дорожнього руху (зупинка під знаком 3.34), проте жодних відео доказів самого факту порушення їй не надали. Під час розгляду справи нею було заявлено клопотання про надання їй юридичної допомоги адвоката та перенесення розгляду справи, оскільки вона не має подібної юридичної практики і поспішала до дитини з важким аутичним розладом.
Однак інспектор у наданні їй правової допомоги відмовив та мовчки почав уносити якісь дані з персонального телефону у планшет та спитав її чи є вона «Торбан Ірина», на що вона відповіла, що не є такою особою. Згодом вона поїхала, а інспектор виніс постанову за іншою фабулою правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 126 КУпАП за нібито непред`явлення документів.
Стверджувала, що відмова інспектора у задоволенні її клопотання про залучення адвоката є грубим порушенням ст. 268 КУпАП і цей факт відмови зафіксовано на зробленому нею відеозаписі. В її діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки вона не відмовлялася від надання документів, а вимагала належної ідентифікації самих осіб через їхній неналежний вигляд та порушення ними вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію». Також постанова винесена відносно « ОСОБА_2 », тоді як згідно з діючим паспортом її прізвище є « ОСОБА_3 », що свідчить про те, що інспектор навіть не встановив особу належним чином.
Посилаючись на наведені вище обставини просила суд поновити їй строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення та визнати протиправною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6226503 від 26.11.2025.

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.01.2026 цю позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачці п`ятиденний строк із дня вручення ухвали на усунення недоліків позовної заяви.
29 січня 2026 року ОСОБА_1 було усунуто недоліки позовної заяви на виконання ухвали судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.01.2026.
Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29.01.2026 поновлено ОСОБА_1 пропущений нею строк на звернення до суду, прийнято цей адміністративний позов до розгляду і відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.02.2026відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ГУНП в Закарпатській області Олексія В. В. про залишення цієї позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

У відзиві на позов ГУНП в Закарпатській області посилалося на безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вона керуючи транспортним засобом не виконала вимогу дорожнього знаку 3.34. «Зупинку заборонено», після чого відмовилася пред`явити посвідчення водія відповідної категорії, чим порушила підпункт 2.4«а» ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Зазначав представник відповідача і те, що підпунктом «а» пункту 2.1. ПДР визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Підпунктом «а» пункту 2.4. ПДР визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Аналогічні положення закріплені і в ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII. При цьому право органів Національної поліції перевіряти наявність, зазначених у п. 2.1 ПДР України документів, кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Також підпунктом «б» пункту 9.9. ПДР передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського. 
З оскаржуваної постанови вбачається, що позивачка не виконала вимогу дорожнього знаку 3.34. «Зупинку заборонено», після чого відмовилася пред`явити посвідчення водія відповідної категорії, а відтак порушила приписи ПДР України, за що КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, відповідно до норм ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
З огляду на наведене вище ГУНП в Закарпатській області просило у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. 

Позивачка у судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином про дату, час і місце розгляду справи, однак подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.59). 
Представник відповідача також у судове засідання не з`явився, хоча повідомлялася належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив.
За таких обставин неприбуття у судове засідання учасників справи, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд зазначає таке.
Судом установлено, що відповідно до постанови серії ЕНА № 6226503 від 26.11.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної поліцейським ВП № 2 (селища Міжгір?я) Хустського РУП ГУНП у Закарпатській області Скунць І. І., позивачку ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн за те, що вона 26 листопада 2025 року о 12:36 год по вул. Захисників України (Возз`єднання) у селищі Міжгір?я Хустського району Закарпатської області, керуючи транспортним засобом марки «DAEWOO MATIZ», номерний знак НОМЕР_1 , не виконала вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та здійснила зупинку в зоні дії знаку, а також відмовилася надати посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушила вимоги пункту 2.1.«б» Правил дорожнього руху.
Також судом установлено, що попереднім прізвищем позивачки ОСОБА_1 було ОСОБА_5 , про що свідчить однакова дата її народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер РНОККП 3155921804 та Унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі 19860528-05301, відповідно до наданих позивачкою паспорту громадянина України (а.с.5), картки платника податків про номер РНОКПП (а.с.10) та відповіді № 2287895 від 29.01.2026 з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо наявності ТЗ за параметрами власника або ТЗ, зробленого судом 29.01.2026 (а.с.24,25) та за якими поліцейським і складалася оскаржена постанова внаслідок ненадання позивачкою поліцейському документів про зміну свого прізвища на теперішнє. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Стаття 252 КУпАП регламентує, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як кореспондує ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема поліцейського, а також установлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена діючим законодавством.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка») або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством.
Так, Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» установлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил /пункт 1.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306/.
Пунктом 1.3. Правил дорожнього руху встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.
Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.1.«б» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб. 
Згідно з пунктом 2.4.«а» Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1.
За положеннями частин 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Диспозиція ч. 1 ст. 126 КУпАП є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших законів чи підзаконних нормативно-правових актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, а передбачають лише конкретні, зокрема обов`язки водіїв /наприклад, Закон України «Про дорожній рух», Правила дорожнього руху» тощо/.
Як уже зазначалося вище, диспозиція ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, 1) яка не має при собі або 2) не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться, зокрема в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб або не пред`явила електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Із суті вчиненого правопорушення зазначеного в оскаржуваній постанові вбачається, що позивачка порушила вимоги пункту 2.1. «б» ПДР (водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб). При цьому із суті вчиненого правопорушення, яке ставиться їй у провину, видно, що вона відмовилася пред`явити посвідченні водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, що є порушенням саме пункту 2.4.«а» ПДР (на вимогу поліцейського водій повинен пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1), а не порушенням пункту 2.1.«б» ПДР.
За таких обставин суть учиненого ОСОБА_1 правопорушення щодо не пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб не є порушенням нею вимог п. 2.1.«б» ПДР, як це зазначено в оскаржуваній постанові.
Процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853).
Відповідно до пунктів 4-6 розділу III цієї Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.
Як гарантовано ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Положеннями ч. 1 ст. 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. 
Із наданих як позивачкою, так і відповідачем до матеріалів справи відеозаписів видно, що нею поліцейському заявлялося клопотання про її бажання під час розгляду справи скористатися юридичною допомогою, з відкладенням розгляду справи і наданням доказів учиненого правопорушення, однак поліцейським у задоволенні такого клопотання ОСОБА_1 було відмовлено з підстав, що справу розглядає не суд чи адміністративна комісія, а поліцейський самостійно /відеозапис наданий відповідачем «Павлюх 1.мр4.» час запису 00:00:37-00:00:53 та «Павлюх 2.мр4.» час запису 12:38-12:39/.
У пунктах 26, 27 постанови КАС Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 524/9827/16-а (адміністративне провадження № К/9901/20742/18) виснувано, що: «судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що надав відповідачу відповідне письмове клопотання. Однак інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що такими діями інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення». Ці висновки суду касаційної інстанції місцевий суд ураховує на підставі ч. 5 ст. 242 КАС України, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин поліцейським безпідставно було відмовлено позивачці в її гарантованому ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 59 Конституції України, ст. 268 КУпАП, зазначеної вище Інструкції, праві на професійну правничу допомогу, в тому числі у наданні часу для ознайомлення з доказами про вчинене правопорушення, а відтак, на переконання суду, оскаржувана постанова не може вважатися законною й обґрунтованою.
Отже, зважаючи на вказані вище порушення поліцейським, зокрема у порушені права позивачки на професійну правничу допомогу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідне клопотання про яке нею заявлялося, а також ураховуючи, що суть учинено правопорушення не відповідає зазначеному в оскарженій постанові пункту 2.1. «б» ПДР, а відтак оскаржена постанова підлягає до скасування із закриттям провадження у справі. 
Частиною першою-другою ст. 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, на переконання суду, доводи позивачки знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, що не спростовано стороною відповідача і правомірність прийняття оскарженої постанови не довела. 
Відповідно до позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, Верховний Суд вважає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП. Обов`язок ж доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача у даній справі відповідно до вимог КАС України покладений на відповідача – суб`єкта владних повноважень.
Водночас відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за встановленої відсутності події і складу адміністративного правопорушення. З цієї ж підстави справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі не доведення наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення.
Як регламентовано ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Оскільки суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, суд скасовує оскаржувану постанову у справі про вчинення адміністративного правопорушення та закриває провадження у справі про адміністративні правопорушення.
Підсумовуючи наведене вище суд доходить висновку про наявність правових підстав для скасування оскарженої постанови і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування оскарженої постанови слід задовольнити, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Щодо позовних вимог про визнання спірної постанови протиправною суд зазначає, що скасування постанови з наведених вище приписів п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України є достатнім та належним способом захисту прав особи у справах із приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Суд також звертає увагу, що позовні вимоги в частині визнання постанови протиправною не можуть бути задоволені, оскільки ч. 3 ст. 286 КАС України визначено перелік рішень, які може прийняти суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Цей перелік є вичерпним і не передбачає визнання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності протиправною, а відтак правові підстави для задоволення відповідної частини позовних вимог є відсутні.
Отже, суд доходить висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з цим позовом позивачка понесла судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 665,60 гривень. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову, судовий збір у розмірі 332,80 грн підлягає стягненню на користь позивачки з відповідача.
Керуючись ст. 2, 5-9, 72-77, 132, 139, 241-246, 255, 268, 286 КАС України, суд

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в особі відділення поліції № 2 Хустського районного управління поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.
Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6226503 від 26.11.2025 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_4 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 332 (триста тридцять дві) гривні 80 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів із дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів із дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено і підписано 05.02.2026. 

Учасники справи:
Позивачка ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Відповідач Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, місце знаходження: вул. Ференца Ракоці, буд. № 13, м. Ужгород, Ужгородський район Закарпатська область, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 40108913.

Суддя В. Ю. Готра