ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/5425/25
29 грудня 2025 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.07.2025 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі пункту 7-І розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки станом на момент звернення спеціальний стаж роботи Позивача становив 43 роки 8 місяців 14 днів.
Листом №4860-4941/П-02/8-1900/25 від 29.07.2025 року відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, яка виплачується на підставі пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із тим, що нібито у позивача немає 30 років спеціального стажу роботи за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.
Позивач вважає, що має достатньо стажу на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, що в свою чергу є достатньою умовою для призначення та виплату їй грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV.
З огляду на вказане звернулась до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 22.09.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему "Електронний суд" із відповідними письмовими доказами 03.10.2025. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне. 
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 року №1436).
Перелік є вичерпним і застосовується тільки для осіб, які працюють в цих закладах і на зазначених посадах.
Переліком в розділі 1 «Освіта» передбачено бібліотеки, як заклади освіти та посади в них: завідувача і бібліотекаря.
Окрім цього, листом від 20.11.2008 № 10/2-1147 Міністерство освіти і науки України надало роз`яснення, що право на пенсію за вислугу років поширюється на завідувачів і бібліотекарів бібліотек, які мають статус юридичної особи та є закладами освіти.
В ході розгляду звернення позивача було з`ясовано, що відповідно до записів трудової книжки від 22.06.1977 позивач працювала:
- з 12.08.1988 по 15.02.1989 на посаді бібліотекаря;
- з 15.02.1989 по 30.06.1997 на посаді завідувача бібліотекою;
- з 30.06.1997 по 28.01.2003 на посаді заступника завідувача бібліотекою;
- з 28.01.2003 по 25.08.2020 на посаді заступника директора бібліотеки;
- з 25.08.2020 по 02.12.2020 на посаді виконуючої обов`язків директора бібліотеки;
- з 02.12.2020 по 07.04.2021 на посаді директора бібліотеки;
- з 07.04.2021 на посаді заступника директора.
Посада заступника директора бібліотеки Переліком не передбачена.
Враховуючи зазначене, представник відповідача зазначила, що за результатами розгляду електронної пенсійної справи позивача встановлено, що у ОСОБА_1 відсутнє право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячний пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Просила в задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 27.11.2025 продовжено строк розгляду справи на 1 місяць.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.
На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
15.07.2025 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі пункту 7-І розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки станом на момент звернення спеціальний стаж роботи Позивача становив 43 роки 8 місяців 14 днів.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №4860-4941/П-02/8-1900/25 від 29.07.2025 року відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, яка виплачується на підставі пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із тим, що нібито у Позивача немає 30 років спеціального стажу роботи за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.
Не погодившись із відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел з 01.01.2004 визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, який прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII).
Оскільки Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV та Закон України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII регулюють одні і ті ж правовідносини, пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.
Згідно статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. 
Відповідно до підпункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191.
Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.
Зміст Розділу 1 «Освіта» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (далі - Перелік закладів і установ) в частині «Найменування закладів і установ» містить зазначення «Бібліотеки», а в частині «Найменування посад» містить зазначення «завідуючі, бібліотекарі», при цьому зміст пункту 2 «Примітки» даного нормативно-правового акта визначає, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» бібліотека - інформаційний, культурний, освітній заклад (установа, організація) або структурний підрозділ, що має упорядкований фонд документів, доступ до інших джерел інформації та головним завданням якого є забезпечення інформаційних, науково-дослідних, освітніх, культурних та інших потреб користувачів бібліотеки.
За змістом пункту 2 «Примітки» Переліку закладів і установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, в площині дії пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату відповідної грошової допомоги зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на відповідних посадах незалежно від форми власності або відомчої належності таких закладів і установ.
При цьому, право на отримання відповідної грошової допомоги не залежить та не пов`язується із призначенням саме пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії за віком.
Отже, робота на посаді бібліотекаря надає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також, із системного аналізу пункту 2 «Примітки» Переліку випливає, що робота на посаді заступника директора бібліотеки, в. о. директора бібліотеки, директора бібліотеки зараховується до страхового стажу, що визначає право на виплату відповідної грошової допомоги.
З огляду на те, що Позивач на момент призначення пенсії за віком працювала у відповідному закладі бібліотеки та має достатній трудовий стаж роботи в даному закладі, при цьому, раніше не отримувала пенсію, Позивач має право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Оскільки інших доводів щодо відсутності підстав для отримання Позивачем грошової допомоги Управління ПФУ не зазначало, то відмова у нарахуванні та виплаті грошової допомоги є протиправною.
Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно- правових актів закріплені в Конституції України (254к/96-ВР).
Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року N17- рп (Ґ0170710-02) (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.
Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України (254к/96-ВР) визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.
Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно- правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України (254К/96-ВР).
Так, відповідно до частини третьої статті 106 Конституції України (254к/96-ВР) Президент на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.
Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України (254к/96-ВР) Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Із вище наведеного випливає, що в даних правовідносинах необхідно застосовувати норми пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки зазначений закон має вищу юридичну силу аніж Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909. 
Суд звертає увагу, що позивач обрав спосіб захисту порушеного права через визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги та зобов`язання нарахувати та виплатити таку допомогу. Однак суд зауважує, що умовою для виплати такої грошової допомоги є наявність необхідного страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Оскаржувана відмова, оформлена листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.07.2025, обґрунтована відсутністю підстав для нарахування грошової допомоги через не зарахування до стажу позивача роботи на посаді бібліотекаря, заступника директора бібліотеки в період з 12.08.1988 по даний час. Отож спосіб захисту, в першу чергу, має стосуватися зобов`язання відповідача зарахувати вказаний період до стажу працівника освіти (який дає право на отримання спірної грошової допомоги) як умова для призначення і виплати грошової допомоги позивачці відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
Враховуючи наведене, відповідно до частини другої статті 9 КАС України (якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень) наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивачки і задоволення позову шляхом визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV, зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачці грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV, зарахувавши періоди роботи з 12.08.1988 по даний час на посаді бібліотекаря, заступника директора бібліотеки Тернопільського фінансово-економічного інституту до трудового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, передбаченої пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення позову повністю.
Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).
Оскільки, позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1211.20 грн. згідно квитанції від 30.09.2025.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо обчислення трудового стажу ОСОБА_1 та відмову у нарахуванні та виплаті грошової допомоги останній відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправними.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 43 роки 8 місяців 14 днів, що дає право на пенсію за вислугу років та здійснити нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сплачений судовий збір в розмірі 1211 грн (одна тисяча двісті одинадцять) 20 копійок. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 29 грудня 2025 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769). 

Головуючий суддя Подлісна І.М.