РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

30 січня 2026 року	Справа №160/27984/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Конєвої С.О. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
26.09.2025р. через систему Електронний суд ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась в поновленні виплати пенсії “Не підлягають МП, признач за ріш.суду в твердому розмірі. – з 07.12.2023 по довічно; Призначення за рішенням суду – з 07.12.2023 по довічно”;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачеві без застосування до її пенсійних виплат особливості - “Не підлягає МП, признач.за ріш.суду в тверд.розм. - з 07.12.2023 по довічно” та з дотриманням вимог ст.42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 07.12.2023 року, здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/28519/24 було частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.12.2023 та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником. На адвокатський запит представника позивача від 14.08.2025р., листом №0400-010307-8/158772 від 21.08.2025р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило представника позивача про те, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 по справі №160/28519/24 ОСОБА_1 поновлена пенсія з 07.12.2023; виплати за рішенням суду, якими зобов`язано здійснити призначення (поновлення) пенсії і в якому не вказана кінцева дата періоду, за який слід здійснювати нарахування та виплату пенсії здійснюється до зміни умов пенсійного забезпечення особи або зміни чи скасування норм законодавства, якими керувався суд, постановляючи своє рішення. У випадках, коли інше не зазначено у рішенні суду, пенсія призначається (поновлюється) у розмірі, визначеному на дату призначення (поновлення), тому на виконання рішення суду розмір пенсії заявниці з 07.12.2023 складає 1177,24 грн. Позивач вважає таку бездіяльність пенсійного органу протиправною, оскільки відповідачу для належного виконання рішення суду по справі №160/28519/24 необхідно було автоматично здійснити перерахунок (індексацію) пенсії після її поновлення, так як це є похідним етапом пенсійних правовідносин після поновлення пенсії, окрім того, рішенням суду по справі №160/28519/24 не вирішувалось питання про призначення пенсії в твердому розмірі, тому відповідачем на власний розсуд здійснено поновлення пенсії саме в твердому розмірі. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на рішення Європейського Суду з прав людини.
Ухвалою суду від 24.10.2025р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України.
13.11.2025р. через систему «Електронний суд», на виконання вищенаведеної ухвали суду, від відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні адміністративного позову позивача в повному обсязі посилаючись на те, що питання поновлення виплати пенсії позивачу мало спірний характер та вирішено в судому порядку у справі №160/28519/24, зазначене рішення суду виконано відповідачем в межах покладених судом зобов`язань, тобто позивачу поновлено виплату пенсії з 07.12.2023 на визначений ним банківський рахунок, а інших зобов`язань рішення суду не містить. Окрім того, відповідач посилається на свої дискреційні повноваження у спірних правовідносинах.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 30.01.2026р. було продовжено строк розгляду даної справи до 30.01.2026р.
Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 30.01.2026р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон, наявною у справі.
Згідно особистої заяви від 22.01.2016 року, ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії в зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон (Ізраїль) з 01.08.2016 року (з урахуванням виплати пенсії за 6 місяців наперед), що встановлено в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2024р. у справі №160/6875/24, яке набрало законної сили 05.09.2024р. (згідно відомостей з ЄДРСР).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/28519/24 було частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.12.2023 та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником, що підтверджується копією відповідного судового рішення, наявною у справі.
Наведене судове рішення набрало законної сили 22.05.2025р. 
На виконання наведеного судового рішення, пенсійним органом було прийнято рішення №045750033673 від 30.07.2025р. про призначення пенсії позивачці, згідно якого пенсія позивачеві поновлена з 07.12.2023р. у розмірі 1177,24 грн., Особливості: «Не підлягають МП, признач за ріш.суду в твердому розмірі. з 07.12.2023 по довічно; Призначення за рішенням суду – з 07.12.2023 по довічно», що підтверджується змістом копії відповідного рішення, наявної у справі.
На адвокатський запит представника позивача від 14.08.2025р., листом №0400-010307-8/158772 від 21.08.2025р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило представника позивача про те, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 по справі №160/28519/24 ОСОБА_1 поновлена пенсія з 07.12.2023; виплати за рішенням суду, якими зобов`язано здійснити призначення (поновлення) пенсії і в якому не вказана кінцева дата періоду, за який слід здійснювати нарахування та виплату пенсії здійснюється до зміни умов пенсійного забезпечення особи або зміни чи скасування норм законодавства, якими керувався суд, постановляючи своє рішення. У випадках, коли інше не зазначено у рішенні суду, пенсія призначається (поновлюється) у розмірі, визначеному на дату призначення (поновлення), тому на виконання рішення суду розмір пенсії заявниці з 07.12.2023 складає 1177,24 грн., що підтверджується змістом копії відповідного листа, наявної у справі.
Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з бездіяльністю відповідача, яка виразилась в поновленні виплати пенсії “Не підлягають МП, признач за ріш.суду в твердому розмірі. – з 07.12.2023 по довічно; Призначення за рішенням суду – з 07.12.2023 по довічно”, у зв`язку з чим позивач просить відновити її права шляхом визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачеві без застосування до її пенсійних виплат особливості - “Не підлягає МП, признач.за ріш.суду в тверд.розм. - з 07.12.2023 по довічно” та з дотриманням вимог ст.42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 07.12.2023 року, здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю із виходом за межі позовних вимог згідно ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначаються Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058).
За приписами ст.42 Закону №1058 встановлено, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, та у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 Закону №1058, при цьому, перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати.
Так, як встановлено судом із наявних у матеріалах справи документів, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/28519/24 було частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.12.2023 та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником, що підтверджується копією відповідного судового рішення, наявною у справі.
Наведене судове рішення набрало законної сили 22.05.2025р. 
На виконання наведеного судового рішення, пенсійним органом було прийнято рішення №045750033673 від 30.07.2025р. про призначення пенсії позивачці, згідно якого пенсія позивачеві поновлена з 07.12.2023р. у розмірі 1177,24 грн., Особливості: «Не підлягають МП, признач за ріш.суду в твердому розмірі. з 07.12.2023 по довічно; Призначення за рішенням суду – з 07.12.2023 по довічно», що підтверджується змістом копії відповідного рішення, наявної у справі.
На адвокатський запит представника позивача від 14.08.2025р., листом №0400-010307-8/158772 від 21.08.2025р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило представника позивача про те, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 по справі №160/28519/24 ОСОБА_1 поновлена пенсія з 07.12.2023; виплати за рішенням суду, якими зобов`язано здійснити призначення (поновлення) пенсії і в якому не вказана кінцева дата періоду, за який слід здійснювати нарахування та виплату пенсії здійснюється до зміни умов пенсійного забезпечення особи або зміни чи скасування норм законодавства, якими керувався суд, постановляючи своє рішення. У випадках, коли інше не зазначено у рішенні суду, пенсія призначається (поновлюється) у розмірі, визначеному на дату призначення (поновлення), тому на виконання рішення суду розмір пенсії заявниці з 07.12.2023 складає 1177,24 грн., що підтверджується змістом копії відповідного листа, наявної у справі.
Разом з тим, зі змісту копії рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/28519/24 вбачається, що воно не містить застережень щодо поновлення виплати пенсії позивачеві у розмірі, визначеному на дату призначення (поновлення), встановлення твердого розміру пенсійної виплати позивачеві та щодо того, що пенсія позивача не підлягає масовим перерахункам згідно чинного пенсійного законодавства України.
З аналізу вищенаведених обставин та наведених доказів у їх сукупності, можна дійти висновку, що, при поновленні позивачеві в липні 2025 року пенсії за віком з 07.12.2023р., відповідачем безпідставно встановлено позивачеві розмір пенсії на дату поновлення – на 07.12.2023р., що призвело до порушення права позивача на підвищення розміру її пенсії відповідно до ст.ст.27, 28, ст.42 Закону №1058.
У відповідності до вимог ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача щодо поновлення виплати пенсії позивачеві із встановленням особливості - “Не підлягають МП, признач за ріш.суду в твердому розмірі. – з 07.12.2023 по довічно; Призначення за рішенням суду – з 07.12.2023 по довічно”, з урахуванням обставин встановлених судом та норм вищенаведеного чинного пенсійного законодавства.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача щодо поновлення виплати пенсії позивачеві із встановленням особливості - “Не підлягають МП, признач за ріш.суду в твердому розмірі. – з 07.12.2023 по довічно; Призначення за рішенням суду – з 07.12.2023 по довічно”, суд приходить до висновку, що вчиняючи наведені дії, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, суд приходить до висновку, що вищенаведеними діями щодо поновлення виплати пенсії позивачеві із встановленням особливості - “Не підлягають МП, признач за ріш.суду в твердому розмірі. – з 07.12.2023 по довічно; Призначення за рішенням суду – з 07.12.2023 по довічно”, відповідач порушив права позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання таких дій відповідача протиправними, вийшовши таким чином за межі позовних вимог позивача з урахуванням вимог ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Також, слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачеві без застосування особливості - “Не підлягає МП, признач.за ріш.суду в тверд.розм. - з 07.12.2023 по довічно” та з дотриманням вимог ст.42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, починаючи з 07.12.2023 року та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум, оскільки судом встановлено протиправність дій пенсійного органу щодо поновлення позивачеві пенсії із застосуванням такої особливості, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову про визнання дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень протиправними, у якості похідної вимоги, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі “Чуйкіна проти України” констатував: “50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює “право на суд”, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі “Голдер проти Сполученого Королівства” (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції – гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати “вирішення” спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі – провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачеві без застосування особливості - “Не підлягає МП, признач.за ріш.суду в тверд.розм. - з 07.12.2023 по довічно” та з дотриманням вимог ст.42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, починаючи з 07.12.2023 року та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
При цьому, слід зазначити, що за правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною у п. 23 справи "Сук проти України" від 10.03.2011 року, заява №10972/05, держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.
За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.
При прийнятті даного рішення, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції про сплату №9ЕDK-UD7M-B8FE від 26.09.2025р. у розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд – 
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 із встановленням особливості - “Не підлягають МП, признач за ріш.суду в твердому розмірі. – з 07.12.2023 по довічно; Призначення за рішенням суду – з 07.12.2023 по довічно”.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) без застосування особливості - “Не підлягає МП, признач.за ріш.суду в тверд.розм. - з 07.12.2023 по довічно” та з дотриманням вимог ст.42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, починаючи з 07.12.2023 року та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) – судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп. (дев`ятсот шістдесят вісім грн. 96 коп.).
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва