печерський районний суд міста києва
Справа № 757/50984/25-п 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року          м. Київ
Суддя Печерського районного суду м. Києва Білоцерківець О.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 
за ч.3 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 01.10.2025 року Серії ЕПРІ: 01.10.2025 року о 18:55 годин в м.Києві по бул.М.Міхновського, 32 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mercedes-Benz GLC 2200», державний номерний знак НОМЕР_1 , відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою Центрального відділу ДВС м.Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції м.Одеса, ВП № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 від 21.01.2025 року, чим порушено ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.3 ст.126 КУпАП.
У судове засідання особа, що притягується до адміністративного правопорушення не з`явився. Захисник Романов О.О просив суд про закриття провадження, оскільки ОСОБА_1 на момент складання протоколу про адімінстративне правопорушення не було відомом про існування не тільки постанови державного виконавця про обмеження його у праві керування транспортним засобом, але не було відомо і про існування Виконавчого провадження взагалі. 
Відповідно до ст. 9 КУпАП, Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Вина особи є необхідним елементом суб`єктивної сторони.
Особа, яка притягується до адміністративне правопорушення, пов`язане із не дотриманням певної заборони, як мінімум, повинна бути обізнана про її існування, що й формує суб`єктивне відношення такої особи до власних дій та їх наслідків.
Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.01.2024 року у справі № 490/10149/23, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжує навчання, у розмірі у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.10.2023 року і до закінчення навчання у Національному університеті «Одеська юридична академія», а саме до 30.06.2026 року, а в разі продовження навчання до досягнення донькою двадцяти трьох років.
На час винесення зазначеного рішення, а саме з 16.05.2023 року по 31.01.2024 року в межах кримінального провадження №52023000000000202 від 01.05.2023 року ОСОБА_1 перебував під вартою, що підтверджується довідкою ДУ «Київський слідчий ізолятор». 
Тобто, на час прийняття Центральним районним суду м.Миколаєва рішення від 16.01.2024 року, ОСОБА_1 був позбавлений свободи.
Перебувачі у слідчому ізоляторі, ще до постановлення рішення про стягнення аліментів, ОСОБА_1 з метою утримання дітей у довбровільному порядку звернувся до роботодаця - Верховного Суду із проханням про перерахування частини його заробітної плати для утримання неполнолітніх дітей.
До моменту звільнення ОСОБА_1 з посади судді рішенням ВРП від 06.08.2024 року, № 2388/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі п. 3 ч.6 ст. 126 Конституції України», аліменти перераховуалися дітям згідно заяви ОСОБА_1 . Йому не було відомо про відкриття виконавчого провадження.
Ухвалою слідчого судді ВАКС від 30.01.2024р. ОСОБА_1 було визначено розмір застави, а також встановлено процесуальний обов`язок - не виїзжати за межі Києва без дозволу слідчого,прокурора або суду, носити засіб електронного контролю (копія ухвали додається). Строк дії ухвали був визначений до 29.03.2024р., в подальшому її дія була неодноразово продовжена.
31.01.2024 р. за ОСОБА_1 було внесено заставу і він був звільнений із СІЗО (підтверджується довідкою СІЗО).
01.02.2024р. адвокат ОСОБА_1 - Староста І.І. - повідомив прокурора САП і детектива НАБУ про місце проживання ОСОБА_1 у АДРЕСА_2 (копія заяви додається).
09.02.2024р. захист звернувся до прокурора САП із клопотанням про дозвіл ОСОБА_1 на поїздку за місцем реєстрації - до м.Миколаєва, в тому числі для отримання певних документів.
Втім, листом від 14.02.2024р. прокурор САП відмовив ОСОБА_1 у дозволі на виїзд за межі Києва до міста Миколаєва.
Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 не міг ніяким чином отримати постанову про відкриття виконавчого провадження за місцем його реєстрації у м.Миколаєві, оскільки на час її винесення йому був заборонений виїзд за межі м.Києва.
Постанова про відкриття виконавчого провадження датована 20.03.2024 р., а направлена за адресою реєстрації ОСОБА_1 27.03.2024 р. Втім, на той момент ОСОБА_1 проживав у м.Києві, виїзд до м.Миколаєва йому не був дозволений відповідно до ухвали.
06.11.2025 року представник боржника ( ОСОБА_1 ) ознайомився із матеріалами ВП № НОМЕР_3, в яких відсутні належні докази вручення ОСОБА_1 постанови про відкриття вказаного виконавчого провадження і тим більше постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21.01.2025 року.
Одночасно, в матеріалах вказаного виконавчого провадження є конверт, в якому начебто знаходилась постанова державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21.01.2025 року, надіслана на адресу реєстрації ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_3 , - з відміткою про невручення боржнику і повернення до Центрального ВДВС у м. Миколаєві. 
У свої поясненнях до зазначеного протоколу ОСОБА_1 зазначив, що про існування постанови державного виконавця про тимчасове обмеження його у праві керування транспортним засобом, йому не було відомо. 
Згідно зі ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в надані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 отримав постанову державного виконавця від 21.01.2025 року.
Не будучи обізнаним про існування обмеження у праві керування транспортними засобами, ОСОБА_1 не міг свідомо і навмисно порушити вказане обмеження, що повністю виключає доведення вини як обов`язкового елемента суб`єктивної сторони умисного адміністративного правопорушення.
Аналізуючи докази у справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.
Виходячи з зазначеного, керуючись п.1 ст.247 КУпАП, суд
П О С Т А Н О В И В :
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення закрити.
Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга подається Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.
Суддя О.А.Білоцерківець