Справа № 301/2090/25
2/301/37/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"08" січня 2026 р. м. Іршава 

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., за участі представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування, -
В С Т А Н О В И В :
До провадження судді Іршавського районного суду Закарпатської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування. 
На підтвердження заявлених позовних вимог, позивач стверджує, що вона ОСОБА_2 , є спадкоємцем за законом після смерті батька — ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
До складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіт за життя спадкодавець не залишав. 
На момент смерті батька позивач ОСОБА_2 постійно проживала з ним за вказаною адресою, здійснювала догляд за ним, а після смерті продовжила користуватися та утримувати вказаний житловий будинок, що свідчить про фактичне прийняття спадщини. Крім позивача, спадкоємцями першої черги за законом є її мати — ОСОБА_3 , брат — ОСОБА_5 та брат — ОСОБА_4 які свідомо і добровільно відмовилися від прийняття спадщини у частині зазначеного житлового будинку, усвідомлюючи юридичні наслідки своїх дій. Інших спадкоємців, у тому числі осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні, відсутні. 
У зв`язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно, а також відсутністю державної реєстрації права власності на зазначений житловий будинок за покійним батьком, приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу П.М.Ожеледа відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснив про необхідність звернення до суду для вирішення питання про визнання права власності на зазначене майно в судовому порядку.
Враховуючи викладене, а також керуючись положеннями ст. 392 ЦК України та п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України як підставами захисту цивільного права шляхом визнання права власності, позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 як на спадкове майно.
Позивач  ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, натомість її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив вимоги викладені в такій задовольнити, а справу розглянути без участі позивача.
Відповідачі  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені своєчасно і належним чином. Натомість, від останніх до суду надійшли заяви, в яких такі просили проводити розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали та не заперечили проти задоволення позову.(а.с. 68, 85)
Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_1 , всебічно та в повному обсязі дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків. 
Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець — ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ).
Після смерті спадкодавця — відкрилася спадщина на все його майно.
До складу спадщини входить зокрема житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . власником якого, згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Греблянською сільською радою народних депутатів 21 червня 1989 року на підставі рішення виконавчого комітету Іршавської районної ради народних депутатів від 14 червня 1989 року за № 133, був покійний спадкодавець — ОСОБА_6 . (а.с. 32) На даний час, оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно втрачений.
Родинний зв`язок між позивачем ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_6 стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 20) та копією свідоцтва про укладення шлюбу згідно якого позивач змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 після реєстрації шлюбу. (а.с.21).
За життя ОСОБА_6 розпорядження щодо майна, яке становить спадкову масу, не залишив.
Згідно з довідкою виконавчого комітету Іршавської міської ради за вих. № 01-57/214 від 21.08.2025 року, на день смерті спадкодавця — ОСОБА_6 , у спадковому будинку за адресою: АДРЕСА_1 — проживали та були зареєстровані: дружина спадкодавця — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сини спадкодавця — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Після смерті спадкодавця — ОСОБА_6 — позивач, фактично постійно проживала разом із ним у зазначеному будинку, здійснювала догляд за ним, а після його смерті продовжила проживати у цьому будинку, що стверджується актом обстеження факту проживання від 22 жовтня 2025 року №01-41/487 (а.с. 71).
Таким чином, позивачем ОСОБА_2 були вчинені дії, які свідчать про фактичне прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, згідно з якою спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.
Протягом встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини інші спадкоємці, зокрема відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , не заявляли про свої спадкові права, а також відмовляються від прийняття спадщини у частині зазначеного житлового будинку, розуміючи юридичні наслідки своїх дій, що стверджується письмовими заявами останніх .(а.с. 68, 85)
Також, суд встановив, що при зверненні до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу, у оформленні спадщини позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування (а.с. 46)
Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ст. 1223 ЦК Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно ст. 1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд бере до уваги те, що відповідачами  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги було визнано, не надано до суду жодних заперечень, проти задоволення позову чи письмових доказів, які б спростовували доводи позивача.
Зважаючи на те, що надані позивачем докази є належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, при цьому, судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, тому на переконання суду позовні вимоги викладені в даній позовній заяві підлягають до задоволення в повному обсязі.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 83, 175, 177, 184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 392, 1216, 1220, 1223 , 1268 ЦК України, суд, -
Р І Ш И В:
Позовну заяву задовольнити
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 16.01.2026 року.
Суддя: І. А. Даруда