РІШЕННЯ
Іменем України

04 лютого 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/1051/25 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Кузьменко Т.О., за участю секретаря судового засідання Заєць І.М., розглянувши у порядку загального позовного провадження справу 
за позовом: Козелецької окружної прокуратури (код ЄДРПОУ 0291011421) вул. Євгена Лоскота, 1, сел. Козелець, Чернігівський район, Чернігівська область, 17000;
в інтересах держави в особі 
позивача: Чернігівської обласної ради, (код ЄДРПОУ 25618741) проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000;
до відповідача: Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, (код ЄДРПОУ 04061754) вул. Незалежності, 21, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044;
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Козелецьке районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Козелецьрайагролісгосп» (код ЄДРПОУ 31187172), с. Кошани, Чернігівський район, Чернігівська область, 17061;
про скасування державної реєстрації та витребування з незаконного володіння земельної ділянки

за участю представників учасників справи:
від прокуратури: Князєв Д.В.,
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Волкодав І.Ю., адвокат,
від третьої особи: Городничої Т.В.

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.
Козелецькою окружною прокуратурою подано позов в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради до Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області про :
- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за Остерською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 площею 116,2337 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2861071374220);
- скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 площею 116,2337 га;
- витребування з незаконного володіння Остерської міської ради у комунальну власність на користь територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради земельну ділянку площею 110,2685 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 та має 56 поворотних точок за наступними координатами: № 1 - координати: Х-5643391.23; Y- 3402925.40; № 2 - координати: Х-5643306.38; Y- 3402837.63; № 3 - координати: Х-5643221.11; Y- 3402741.50; № 4 - координати: Х-5642852.24; Y- 3402319.99; № 5 - координати: Х-5642842.77; Y- 3402308.71; № 6 - координати: Х-5642812.53; Y- 3402274.60; № 7 - координати: Х-5642751.10; Y- 3402191.13; № 8 - координати: Х-5642606.56; Y- 3401990.36; № 9 - координати: Х-5642481.07; Y- 3401796.63; № 10 - координати: Х-642573.58; Y- 3401703.31; № 11 - координати: Х-5642612.93; Y- 3401653.30; № 12 - координати: Х-42625.21; Y- 3401653.30; № 13 - координати: Х-5642853.06; Y- 3401886.30; № 14 - координати: Х-643089.16; Y- 3401767.77; № 15 - координати:Х-5643219.36; Y- 3401750.88; № 16 - координати: Х-643674.14; Y- 3401702.92; № 17 - координати: Х-5643735.58; Y- 3401749.02; № 18 - координати:Х-643730.59; Y- 3401763.62; № 19 - координати: Х-5643711.31; Y- 3401937.55; № 20 - координати: Х-643798.26; Y- 3401971.37; № 21 - координати: Х-5643800.38; Y- 3401979.33; № 22 - координати: Х-643791.48; Y- 3401976.45; № 23 - координати: Х-5643791.71; Y- 3402064.81; № 24 - координати: Х-643802.61; Y- 3402127.68; № 25 - координати: Х-5643838.65; Y- 3402123.31; № 26 - координати: Х-643892.01; Y- 3402324.02; № 27 - координати: Х-5643961.95; Y- 3402394.01; № 28 - координати: Х-5643942.68; Y- 3402395.48; № 29 - координати: Х-5643946.16; Y- 3402422.56; № 30 - координати: Х-5643946.14; Y- 3402444.71; № 31 - координати: Х-5643970.32; Y- 3402468.76; № 32 - координати: Х-5643800.52; Y- 3402707.55; № 33 - координати: Х-5643799.61; Y- 3402722.92; № 34 - координати: Х-5643819.97; Y- 3402796.19; № 35 - координати: Х-5643805.58; Y- 3402818.80;№ 36 - координати: Х-5643689.92; Y- 3402909.50; № 37 - координати: Х-5643686.59; Y- 3402917.17; № 38 - координати: Х-5643669.52; Y- 3402916.55; № 39 - координати: Х-5643627.75; Y- 3402901.91; № 40 - координати: Х-5643608.05; Y- 3402886.30; № 41 - координати: Х-5643560.12; Y- 3402805.01; № 42 - координати: Х-5643524.36; Y- 3402794.71; № 43 - координати: Х-5643533.56; Y- 3402857.14; № 44 - координати: Х-5643551.21; Y- 3402901.91; № 45 - координати: Х-5643565.48; Y- 3402917.64; № 46 - координати: Х-5643607.08; Y- 3402932.65; № 47 - координати: Х-5643620.63; Y- 3402971.61; № 48 - координати: Х-5643619.70; Y- 3403032.22; № 49 - координати: Х-5643599.38; Y- 3403057.32; № 50 - координати: Х-5643580.32; Y- 3403052.74; № 51 - координати: Х-5643577.52; Y- 3403042.16; № 52 - координати: Х-5643580.72; Y- 3402988.29; № 53 - координати: Х-5643567.05; Y- 3402970.43; № 54 - координати: Х-5643526.55; Y- 3403017.19; № 55 - координати: Х-5643526.35; Y- 3403038.62; № 56 - координати: Х-5643437.08; Y- 3402963.01. 
Крім того, прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір в сумі 16622,80 грн та витрати, пов`язані із залученням спеціаліста, в сумі 5000,00 грн.
Вимоги прокурора обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка в силу положень ст. ст. 19, 57, 83 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України, п. 5 Перехідних положень Лісового кодексу України відноситься до земель лісогосподарського призначення комунальної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Чернігівської області та повинна використовуватися для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.
Ухвалою Господарського суд Чернігівської області від 28.10.2025 позовну заяву прокурора прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Козелецьке районне дочірнє агролісогосподарське підприємство «Козелецьрайагролісгосп», підготовче засідання призначено на 26.11.2025, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень, письмових пояснень.
Прокурор, позивачу, відповідачу та третій особі ухвала суду від 28.10.2025 доставлена до Електронних кабінетів 28.10.2025.
В розумінні статті 242 ГПК України учасники належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, про встановлені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, пояснень, заперечень.
10.11.2025 третьою особою подані письмові пояснення щодо позовних вимог, відповідно до яких остання зазначила, що Остерська міська рада не мала правових підстав вчиняти дії щодо розробки, затвердження технічної документації та реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001.
Письмові пояснення прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.
12.11.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечив.
Так, відповідач посилається на таке:
- твердження прокуратури щодо права власності Чернігівської обласної ради на земельну ділянку з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 площею 110,2685 га, є хибним. Чернігівська обласна рада не є та ніколи не була власником спірної земельної ділянки. Нормами чинного законодавства України не передбачено існування “обласної комунальної власності”, а спірна ділянка не є спільною власністю територіальних громад;
- обласна рада не є власником спірної земельної ділянки, а передаючи земельні ділянки в постійне користування виконувала делеговане державою повноваження, оскільки передавала земельні ділянки в постійне користування як державним так і комунальним підприємствам і після цього не ставала власником цих ділянок;
- в силу п. 24 Перехідних положень ЗК України, з дня набрання чинності цим пунктом, землями комунальної власності вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Таким чином, право власності на спірну земельну ділянку у Чернігівської обласної ради відсутнє, що свідчить про відсутність порушеного права. У свою чергу, відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору;
- спірна земельна ділянка є земельною ділянкою лісогосподарського призначення комунальної власності Остерської територіальної громади і у відповідності до пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України було правомірно зареєстровано право комунальної власності на спірну земельну ділянку;
- будь-які доводи прокурора в обґрунтуванні позовних вимог правом постійного користування в даній справі, за відсутності належних доказів того, що спірна земельна ділянка є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області управління якою здійснює держава в особі Чернігівської обласної ради не повинно мати для суду заздалегідь встановленої сили, а твердження прокуратури про такі обставини не заслуговують на увагу;
- якщо право власності неправомірно зареєстроване за відповідачем, то належному способу захисту прав відповідає лише позовна вимога про витребування нерухомого майна від відповідача, а не позовні вимоги про скасування рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності, припинення права власності чи будь-які інші позовні вимоги.
Відзив прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи. Справа розглядається з урахуванням поданого відзиву на позов.
17.11.2025 прокурором подана відповідь на відзив, відповідно до якої останній заперечив проти доводів відповідача.
Так, прокурор зазначає таке:
- право власності на спірну земельну ділянку виникло у позивача на підставі ст. ст. 12, 19 Земельного кодексу України від 18.12.1990, ст. 8 ЗК України від 25.10.2001, Закону № 5245 і вона ніколи не перебувала у власності чи розпорядженні Відповідача, а тому він не мав жодних прав на реєстрацію права власності щодо вказаної земельної ділянки за собою. Отже, спірна земельна ділянка, яка передана в постійне користування ДП «Козелецьрайагролісгосп», є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області;
- норма підпункту «а» п. 24 Перехідних положень ЗК України, на яку посилається відповідач, стосується земель виключно державної форми власності, водночас спірна земельна ділянка була і залишається земельною ділянкою лісогосподарського призначення комунальної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Чернігівської області, у зв`язку із чим безпідставним є посилання Відповідача на вказану норму законодавства;
- Відповідач, вказуючи на надання прокурором недостатніх доказів на підтвердження своїх вимог, не надав на спростування доводів прокурора жодного доказу, лише висловив своє припущення щодо долучених доказів;
- належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов; для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з припиненням речових прав Остерської міської ради на цю ділянку, відомості про які містяться у Державному земельному кадастрі.
Відповідь на відзив прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи. 
У підготовчому засіданні 26.11.2025 суд постановив протокольну ухвалу про продовження підготовчого провадження на 30 днів.
З огляду на вирішення у підготовчому засіданні зазначених у частині 2 статті 182 ГПК України питань, що підлягали з`ясуванню судом у підготовчому засіданні, суд у підготовчому засіданні 26.11.2025 постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті у судовому засіданні на 08.01.2026.
У судовому засіданні 08.01.2026 судом оголошено перерву до 04.02.2025.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Судом забезпечено можливість реалізації сторонами своїх процесуальних прав сторони у господарському процесі, у тому числі права на судових захист.
Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.
04.02.2026 на підставі статті 240 ГПК України судом оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Наказом Обласного комунального спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради від 27.12.2000 № 9 «Про дочірнє підприємство «Козелецьрайагролісгосп» створено Козелецьке районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Козелецьрайагролісгосп».
Як вбачається з п.п. 3.1 та 3.2 п. 3 статуту Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Козелецьрайагролісгосп», затвердженого наказом директора комунального спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Чернігівоблагроліс» від 27.12.2000 № 9, зареєстрованого розпорядженням Козелецької районної державної адміністрації від 16.01.2001 № 19, метою діяльності Підприємства є реалізація державної політики розвитку лісового господарства і раціонального використання лісових ресурсів, охорона і захист лісів в системі АПК району відповідно до скоординованих Обласним підприємством обсягів і напрямків цієї роботи, а також одержання прибутку за рахунок задоволення потреб споживчого ринку у його продукції та послугах на основі ефективного використання виробничого і фінансового потенціалу.
Предметом діяльності Підприємства є: спеціалізоване ведення лісового господарства, лісозаготівля, тощо.
Згідно з пунктом 4.2 статуту третьої особи її майно є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області і перебуває у підприємства в господарському віданні. 
Рішенням Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» надано земельні ділянки лісового фонду, які були у користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, що припинили своє існування в процесі реформування, і належать до земель запасу, в постійне користування підприємствам (згідно з додатком № 1) для ведення лісового господарства.
Відповідно до додатку №1 до рішення обласної ради ДАСП «Козелецьрайагролісогосп» на території Козелецького району надано в постійне користування 14333,6 га земель лісового фонду, до складу яких увійшла спірна земельна ділянка.
За актом погодження лісових земель колишніх КСП Козелецького району в розрізі сільськогосподарських рад від 01.08.2005 (додаток № 4 до Проєкту організації та розвитку лісового господарства Дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Козелецьрайагролісгосп» на 2006 рік) вищевказана площа земель (14333,6 га) була скоригована в ході проведення базового лісовпорядкування з врахуванням даних статистичної звітності по формі 6-зем і склала 13359,5 га, в тому числі в межах Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області – 834 га.
Відповідно до Проєкту організації та розвитку лісового господарства ДП «Козелецьрайагролісгосп» 2016 року у користуванні ДП «Козелецьрайагролісгосп» на території Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області перебувають земельні ділянки в межах лісових кварталів №№ 105, 106, 108-113 площею 834 га.
Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 у Чернігівській області утворено Чернігівський район (з адміністративним центром у місті Чернігів) у складі територій Березнянської селищної, Гончарівської селищної, Городнянської міської, Деснянської селищної, Добрянської селищної, Іванівської сільської, Киїнської сільської, Киселівської сільської, Кіптівської сільської, Козелецької селищної, Куликівської селищної, Любецької селищної, Михайло- Коцюбинської селищної, Новобілоуської сільської, Олишівської селищної, Остерської міської, Ріпкинської селищної, Седнівської селищної, Тупичівської сільської, Чернігівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області» Пархимівська сільська рада увійшла до складу територіальної громади Остерської міської ради Чернігівського району.
Відповідно до матеріалів лісовпорядкування земельна ділянка з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 площею 116,2337 га належить до земель лісового фонду.
Підтвердження факту права постійного користування землями 112 кварталу ДП «Козелецьрайагролісгосп» міститься у проекті організації та розвитку лісового господарства, лісотаксаційному описі 112 кварталу, плані лісонасаджень, плані майстерської дільниці № 4.
На замовлення Остерської міської ради ФОП Бригинець О.В. виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель лісогосподарського призначення на території Остерської міської ради (Пархимівський старостинський округ) для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг площею 116,2337 га.
На підставі вказаної документації земельну ділянку з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 площею 116,2337 га зареєстровано в Державному земельному кадастрі 08.12.2023 з цільовим призначенням - для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, категорія земель – землі лісогосподарського призначення. Вказана земельна ділянка розташована на території Остерської міської ради.
Рішенням Остерської міської ради від 15.12.2023 № 35-20/VIII затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель лісогосподарського призначення, місцезнаходження об`єктів інвентаризації: технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель лісогосподарського призначення, місцезнаходження об`єктів інвентаризації: Остерська міська рада (за межами села Пархимів) для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, зокрема загальною площею 116,2337 га, кадастровий номер 7422087400:29:065:0001.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Кіптівської сільської ради Юрченком Р.О. на підставі рішення Остерської міської ради від 15.12.2023 № 35-20/VIII, відомостей з ДЗК № 69505843 від 04.01.2024, за Остерською міською радою 04.01.2024 зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 площею 116,2337 га.
Відповідно до інформації ВО «Укрдержліспроект» від 31.05.2024 № 02-660 та доданим фрагментом ортофотоплану з нанесеними межами 112 кварталу ДП «Козелецьрайагролісгосп» відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2015 року та межами земельних ділянок, згідно наданих координат поворотних точок, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 частково накладається на межі 112 кварталу ДП «Козелецьрайагролісгосп».
Сертифікований інженер землевпорядник Бойко Д.О., зіставивши матеріали, надані ВО «Укрдержліспроект» щодо межі лісового фонду кварталу 112 ДП «Козелецьрайагролісгосп» та дані ДЗК по ділянці з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001, визначив площу земельної ділянки лісового фонду постійного користувача, яка знаходиться в межах спірної земельної ділянки, та складає 110,2685 га, а також встановив координати окружної межі земельної ділянки лісового фонду ДП «Козелецьрайагролісгосп» (лист ПП «ЕЛІТЗЕМ» від 25.08.2025 № 76, план схема до нього, каталог координат).
Прокурор звернувся до суду з позовом у зв`язку з тим, що в порушення вимог чинного законодавства, в чинності набуття права користування земельною ділянкою, остання неправомірно вибула із володіння держави та землекористувача. 
Підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Чернігівської обласної ради.
Відповідно до частин 3, 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. 
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Водночас суд враховує, що Рішенням від 03 грудня 2025 року № 6-р(ІІ)/2025 Конституційний Суд України ухвалив визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. 
Однак, установивши невідповідність Конституції України окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону, Суд відтермінував утрату ними чинності. Так, відповідно до частини 3 резолютивної частини цього рішення, окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України „Про прокуратуру“ від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року. Також Конституційний Суд України в п. 4 рішення, зазначив, що це рішення не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (зі змінами), визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.
За частиною 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: в чому полягає порушення інтересів держави (1); необхідність їх захисту (2); визначені законом підстави для звернення до суду прокурора (3); а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах (4).
За статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Вказаною нормою гарантований захист права на мирне володіння майном тільки тій особі, яка законним шляхом набула його у власність, у зв`язку з чим для оцінки додержання “справедливого балансу” в питаннях позбавлення особи майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність.
Відтак виправданість втручання в право власності особи напряму корелюється із законністю набуття нею майна, поведінкою під час його придбання та наявності суспільного інтересу, з метою задоволення якого здійснюється втручання держави.
При цьому, Європейський суд з прав людини також дотримується позиції, що в демократичному суспільстві право на справедливий суд є основою правової держави, а гарантіями справедливого судочинства є доступ до суду (справи “Delcourtv.Belgium”, “Belletv.France”). Ураховуючи вказаний принцип, суди не повинні обмежувати право держави на доступ до суду.
У рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення в справах “Спорронг і Льоннрот проти Швеції” від 23.09.1982, “Новоселецький проти України” від 11.03.2003, “Федоренко проти України” від 01.06.2006).
У своїй практиці Європейський суд з прав людини зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення в справах “Хендісайд проти Сполученого Королівства” від 07.12.1976, “Джеймс та інші проти Сполученого Королівства” від 21.01.1986).
Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні в справі “Трегубенко проти України” від 02.11.2004 категорично ствердив: “правильне застосування законодавства незаперечно становить “суспільний інтерес”.
Правовідносини, пов`язані з вибуттям із державної чи комунальної власності майна, становлять суспільний, публічний інтерес.
Відповідно до п. “а” статті 8 Земельного кодексу України до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями, що знаходяться в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області.
У даній справі прокурор подав позов в особі Чернігівської обласної ради, яка неналежно виконує повноваження щодо захисту порушеного права власності територіальної громади сіл, селищ, міст Чернігівської області на спірну земельну ділянку, що належить до земель лісогосподарського призначення, та є об`єктом підвищеного захисту зі сторони держави, зі спеціальним режимом її використання.
Реєстрація Остерською міською радою права власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення, що перебуває в постійному користуванні спеціалізованого агролісогосподарського підприємства та відповідно в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області з порушенням норм земельного законодавства за відсутності належних правових підстав (якщо таке буде встановлено) створює передумови використання даної ділянки всупереч її цільового призначення та порушує інтереси держави в особі власника - Чернігівської обласної ради.
Чернігівська обласна рада була обізнана з фактом порушення речового права, про що свідчить лист Ради від 22.09.2025 № 01-05/849, на запит прокурора, проте належних заходів на усунення виявлених порушень самостійно не вчинила. Повідомила, що не заперечує щодо представництва прокуратурою інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в суді для витребування з державної власності незаконно відчуженої земельної ділянки її власнику – Чернігівській обласній раді.
У порядку частини 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради про витребування з незаконного володіння земельної ділянки (повідомлення а.с.146-147). 
За таких обставин в їх сукупності суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Чернігівської обласної ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави.
Нормативно-правове обґрунтування та оцінка аргументів.
Статтями 14 Конституції України та 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Статтею 1 Лісового кодексу України (далі – ЛК України) визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. 
Відповідно до статті 6 ЛК України (в редакції, чинній станом на 27.03.2001) всі ліси в Україні є власністю держави. Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України, яка делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначеними цим Кодексом та іншими актами законодавства. Ради народних депутатів у межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду в постійне користування або вилучають їх у порядку, визначеному Земельним та цим кодексами.
За частиною 1 статті 4 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) від 18.12.1990 № 561-XII (в редакції, чинній станом на 27.03.2001) у державній власності перебувають усі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Суб`єктами права державної власності на землю виступають, зокрема, обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають у загальнодержавній власності.
Згідно з п. 1 частини 1 статті 12 та п. 1 частини 1 статті 13 ЛК України (в редакціях, чинних станом на 27.03.2001) до відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування в порядку, встановленому статтею 19 цього Кодексу, за частиною 4 якої обласні Ради народних депутатів повноважні надавати в користування земельні ділянки із земель усіх категорій за межами населених пунктів для будівництва шляхів, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів та інших лінійних споруд; та в усіх інших випадках, крім передбачених частинами 1 - 3 і 5 цієї статті.
До відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними. 
Отже на момент прийняття рішення до повноважень Чернігівської обласної ради належали питання надання у постійне користування земельних ділянок із усіх категорій земель, у тому числі лісогосподарського призначення.
За статтею 5 ЛК України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.
Відповідно до положень ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 
Виходячи з приписів частин 1, 2 статті 9 ЛК України (в редакції чинній на момент прийняття Чернігівською обласною радою рішення від 27.03.2001) користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, в яких створені спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з пунктом 21 частини 1 статті 43 Закону України “Про місцеве самоврядування” від 21.05.1997 № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Як встановлено судом, на підставі рішення Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» ДАСП «Козелецьрайагролісгосп» на території Козелецького району надано в постійне користування 14333,6 га земель лісового фонду, до складу яких увійшла спірна земельна ділянка (територія Пархимівської сільської ради).
За актом погодження лісових земель колишніх КСП Козелецького району в розрізі сільськогосподарських рад від 01.08.2005 (додаток № 4 до Проєкту організації та розвитку лісового господарства Дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Козелецьрайагролісгосп» на 2006 рік) вищевказана площа земель (14333,6 га) була скоригована в ході проведення базового лісовпорядкування з врахуванням даних статистичної звітності по формі 6-зем і склала 13359,5 га, в тому числі в межах Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області – 834 га.
Згідно з п. 2 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про державний земельний кадастр” від 07.07.2011 № 3613-VI земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Відповідно до п. 5 розділу VIII Прикінцевих положень ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 01.01.2027, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності ЗК України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII “Прикінцеві положення” Лісового кодексу України (що були чинні на момент виникнення спірних відносин), якими визначено, що до одержання в установленому порядку лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування (правові позиції Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 № 278/1735/15-ц., постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та від 23.10.2019 у справі № 488/402/16-ц).
За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13.11.2019 у справі № 823/1984/16 право постійного користування землею, яке виникло до набрання чинності ЗК України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ, продовжує зберігатись надалі, в той час як відсутність у підприємств актів про право постійного користування не є достатньою підставою для позбавлення права землекористування. Державний акт про право постійного користування земельною ділянкою є документом, який посвідчує наявність такого права. Існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності в нього такого державного акту.
Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” від 01.07.2004 № 1952-IV визнаються державою.
Відповідно до частин 2 і 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до статті 9 ЛК України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.
Статтею 11 ЛК України визначено, що право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.
Відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 № 5245-VI з дня набрання чинності (01.01.2013) цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.
Пунктом 7 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" наведеного Закону визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.
За приписами частини 2 статті 122 ЗК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. 
Відповідно до частини третьої статті 30 ЛК України, зокрема, обласні ради у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на відповідній території: передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки на землях спільної власності відповідних територіальних громад, власності територіальних громад міст Києва і Севастополя та припиняють права користування ними.
Відповідно до ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключних повноважень обласних рад належить вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Частиною другою пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи.
Судом встановлено, що наказом Обласного комунального спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради від 27.12.2000 № 9 «Про дочірнє підприємство «Козелецьрайагролісгосп» створено Козелецьке районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Козелецьрайагролісгосп».
Засновником Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Козелецьрайагролісгосп», у користуванні якого перебуває спірна земельна ділянка, є комунальне спеціалізоване агролісогосподарське підприємство «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради (пункт 1.4. Статуту).
Згідно з пунктом 4.2 статуту третьої особи, її майно є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області і перебуває у підприємства в господарському віданні.
Отже, земельна ділянка, що має статус лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Козелецьрайагролісгосп» у силу закону належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.
Розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області віднесено до повноважень обласної ради (п. “а” ст. 8 ЗК України).
Звідси висновується, що на момент прийняття рішення від 27.03.2001, яким надано земельні ділянки лісового фонду площею 14333,6 га у користування третьої особи, до складу яких увійшла спірна земельна ділянка, до повноважень обласної ради належало і на даний час належить вирішення питання розпорядження землями лісового фонду комунальної форми власності та передача їх у користування спеціалізованому лісогосподарському підприємству.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.01.2026 у справі № 927/147/25.
Таким чином, обласні ради здійснюють функції власника майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, у тому числі землею, і заволодіння Остерською міською радою земельною ділянкою лісогосподарського призначення (на яку відповідач законних прав не має) шляхом реєстрації за собою права власності є протиправним і безумовно порушує права обласної ради.
Матеріали справи не містять доказів прийняття обласною радою рішень про передачу земель лісогосподарського призначення, переданих рішенням у постійне користування Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Козелецьрайагролісгосп» іншим суб`єктам. Також відсутні докази прийняття рішень щодо припинення права постійного користування на земельні ділянки лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Козелецьрайагролісгосп» (добровільна відмова, вилучення тощо). 
Контроль за використанням земельних ділянок лісогосподарського призначення згідно з їх цільовим призначенням є важливим, враховуючи, зокрема, обмеженість кількості земель цієї? категорії?, їхнє значення для держави, а також суспільну зацікавленість у попередженні незаконних рубок, пошкоджень, ослаблення, іншого шкідливого впливу на лісовий? фонд, у попередженні вичерпання, виснаження лісових ресурсів, у захисті від знищення їх тварин-ного і рослинного світу. Такий інтерес є як загальнодержавним, так і локальним інтересом членів відповідних територіальних громад, що виражається у підвищеній? увазі до збереження безпечного довкілля, у непогіршенні екологічної? ситуації.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту, якими є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).
Суд зазначає, якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, то такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність - це можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.
ЄСПЛ у п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 зазначив про те, що засіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК).
Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем - особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави.
Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то обставини, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, у тому числі не з його волі, перебування його в натурі у відповідача тощо. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.
Вказаний спосіб захисту орієнтований на захист безпосередньо права власності і не пов`язаний з будь-якими конкретними зобов`язаннями між власником і порушником.
У п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц) Велика Палата Верховного Суду підтвердила свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 Цивільного кодексу України є ефективним способом захисту права власності.
Вказану правову позицію підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 року у справі № 488/2807/17.
Отже, належним та ефективним способом захисту у зв`язку з протиправним вибуттям земельної ділянки лісового фонду з володіння держави є віндикаційний позов про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Ураховуючи вищезазначене, витребування спірної земельної ділянки у відповідача Остерської міської ради є ефективним способом захисту порушених прав власника. 
У той же час, витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 116,2337 га, оскільки спричинить втручання у право на ту частину земельної ділянки, щодо якої немає спору, а отже вимога про витребування може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на землі лісогосподарського призначення.
Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 441/123/16).
Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на землю лісогосподарського призначення) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр».
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, стверджує про те, що земельна ділянка з ка-дастровим номером 7422087400:29:065:0001 має частковий перетин з межами кварталу 112 ДП «Козелецьрайагролісгосп», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 з межами кварталу 112 Козелецького районного ДАСП «Козелецьрайагролісгосп» становить 110,2685 га із загальної площі ділянки 116,2337 га, в доказ чого надає інформацію ВО «Укрдержліспроект» від 31.05.2024 № 02-660 та лист ПП «Елітзем» від 25.08.2025 №76, план – схему, каталог координат.
Відповідно до Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2007 № 848, державний облік лісів і державний лісовий кадастр ведуться з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, раціонального використання лісового фонду, відтворення лісів, здійснення систематичного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді. Державний облік лісів і державний лісовий кадастр ведеться державними органами лісового господарства за єдиною для усіх лісів системою за рахунок державного бюджету. Державний лісовий кадастр включає систему відомостей про правовий режим лісового фонду, розподіл його між користувачами, поділ лісів за групами та віднесення їх до категорій захисності, інші дані, що характеризують кількісний, якісний стан та економічну оцінку лісового фонду.
Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання (ВО “Укрдержліс-проект”) засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 за № 119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.
Відповідно до п. 3.2.8 статуту ВО “Укрдержліспроект”, окрім інших його функцій, забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду формування повидільних й інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру.
Таким чином, інформація, надана ВО “Укрдержліспроект” щодо факту накладення спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення ДАСП «Козелецьрайагролісгосп» з доданою схемою є належним та допустимим доказом в розумінні статей 76, 77 ГПК України, оскільки стосується предмета доказування та надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів (аналогічна позиція викладена в постанові ВС від 19.09.2018 у справі №362/6014/16-ц).
З інформації ВО «Укрдержліспроект» від 31.05.2024 № 02-660 та доданого фрагменту ортофотоплану з нанесеними межами 112 кварталу ДП «Козелецьрайагролісгосп» та межі земельної ділянки згідно наданих координат поворотних точок, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 частково накладається на межі 112 кварталу ДП «Козелецьрайагролісгосп».
Приватне підприємство «ЕЛІТЗЕМ», зіставивши матеріали, надані ВО «Укрдержліспроект» щодо межі лісового фонду кварталу 112 кварталу ДП «Козелецьрайагролісгосп» та даних ДЗК по ділянці з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001, визначило площу земельної ділянки лісового фонду постійного користувача, яка знаходиться в межах спірної земельної ділянки, яка складає 110,2685 га, а також встановило координати окружної межі земельної ділянки лісового фонду ДП «Козелецьрайагролісгосп».
Отже, площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 з межами кварталу 112 Козелецького районного ДАСП «Козелецьрайагролісгосп» становить 110,2685 га із загальної площі ділянки 116,2337 га.
Таким чином належним (правомірним) способом захисту є позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування з незаконного володіння Остерської міської ради на користь територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради земельної ділянки площею 110,2685 га, що перебуває в постійному користуванні ДСАП «Козелецьрайагролісгосп», належить до земель спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, розпорядником яких є Чернігівська обласна рада, та є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001.
Враховуючи викладене вище, вимоги прокурора про витребування з незаконного володіння Остерської міської ради на користь територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради земельної ділянки площею 110,2685 га, що належить на праві постійного користування ДСАП «Козелецьрайагролісгосп», є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 та має 56 поворотних точок з координатами, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимог про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки та про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Частиною 1 статті 79 ЗК України визначено, що земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно з частиною першою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки поля-гає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Частинами 3, 4 цієї статті передбачено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Відповідно до частини 10 статті 79-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
З наведеного вбачається, що повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) шляхом задоволення позовної вимоги про витребування майна в повній мірі не відбувається з огляду на те, що земельна ділянка лісогосподарського призначення в межах координат поворотних точок меж площею 110,2685 га не існує як об`єкт цивільних прав, тому рішення суду про її витребування не є підставою для здійснення реєстратором відповідних дій щодо проставлення відмітки про скасування державної реєстрації прав і відкриття розділу державного реєстру прав та відповідної реєстраційної справи, оскільки за Остерською міською радою наразі зареєстроване та не оспорюється право на невитребувану частину земельної ділянки з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001, що не відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника земельної ділянки.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (частина 1 статті 3 вказаного Закону).
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, окрім іншого, під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв за умови оплати послуг за державну реєстрацію прав у повному обсязі та встановлення особи заявника, а також у разі, коли заява подається щодо земельної ділянки, - за умови наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про таку земельну ділянку.
Спеціальний Закон, який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, є Закон України «Про Державний земельний кадастр».
Відповідно до положень статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України.
Згідно із пунктом 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.
Отже, для ідентифікації земельної ділянки як окремого об`єкта цивільного права необхідною умовою є наявність усіх характеристик такого об`єкта, у тому числі, її кадастровий номер, розмір, межі та координати, які містяться у Державному земельному кадастрі, і використовуються реєстратором для проведення реєстраційних дій щодо цього об`єкту за умови наявності таких відомостей у ньому.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 дійшов висновку, що сам факт державної реєстрації права власності не є підставою для виникнення речового права за відсутності відповідної правової підстави. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17 та від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.
Як суд встановив, формування земельної ділянки з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 лісогосподарського призначення у межах 112 кварталу відбулось на замовлення Остерської міської ради та здійснено, у тому числі і за рахунок земель, які не входять в межі вказаного кварталу та не відносяться до земель лісогосподарського призначення, що свідчить про незаконність її формування та реєстрацію права власності на цю земельну ділянку за відповідачем.
За приписами частини 13 статті 79-1 ЗК України та частини 10 статті 24 Закону України “Про Державний земельний кадастр” земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України “Про Державний земельний кадастр”, не було зареєстровано протягом року з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). 
З огляду на зазначене та враховуючи встановлені фактичні обставини у даній справі (земельна ділянка з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 частково накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 110,2685 га в межах кварталу 112 ДАСП “Козелецьрайагролісгосп”, яка знаходиться в постійному користуванні останнього, у спільній власності територіальних громад, сіл, селищ і міст Чернігівської області в особі обласної ради та протиправно набута відповідачем), суд, з урахуванням положень частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою унормовано, що у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону, дійшов висновку, що задоволення позовних вимог про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 та вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Остерською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001, призведе до ефективного захисту порушених прав та законних інтересів позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу; характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №910/2861/18, від 04.06.2019 по справі №916/3156/17, від 11.09.2018 по справі № 905/1926/ 16).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.09.2025 у справі № 911/906/23 (пункти 135 – 139) підтримала власні правові висновки, викладені в постанові від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, про те, що частина земельної ділянки, межі якої відомі, може бути витребувана від особи, яка незаконно заволоділа такою ділянкою. При цьому, зазначила, що реалізація основної позовної вимоги про віндикацію є можливою винятково за умови припинення права власності Товариства на новостворену земельну ділянку, яка протиправно набута відповідачем з істотними вадами, оскільки складається з ділянок, на які відповідач має право, так і з ділянок, на які він законно права не має, що виключає можливість збереження за Товариством права власності на цю ділянку в цілому. Та обставина, що новостворена земельна ділянка як окремий об`єкт цивільних прав не може належати ТОВ «Нива фарм», має наслідком скасування її державної реєстрації. ВП ВС у цій постанові також звертала увагу (п. 286), що витребування спірних ділянок та їх виключення зі складу новоутвореної земельної ділянки не має впливати на права відповідача на ті ділянки, які правомірно належали йому до такого об`єднання. З огляду на баланс інтересів учасників спору саме на відповідача мають бути покладені всі додаткові витрати, пов`язані з поновленням його речового права на інші належні йому земельні ділянки, що підлягатиме новій реєстрації у ДЗК у зв`язку з припиненням його права на новостворену (об`єднану) ділянку.
Фактичні обставини справи № 911/906/23 є відмінними від цієї справи, проте спільним фактором є реєстрація за відповідачем права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001, частина якої (110,2685 га із загальної площі ділянки 116,2337 га, лісовий квартал 112) належить територіальній громаді сіл, селищ, міст області в особі Чернігівської обласної ради, що виключає можливість збереження за відповідачем права власності на цю ділянку в цілому.
Суд звертає увагу, що лише за умови скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 у Державному земельному кадастрі, а також скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку з одночасним припиненням речових прав на неї буде забезпечено ефективне відновлення прав держави на спірну земельну ділянку шляхом відновлення становища, що існувало до його порушення, оскільки Чернігівській обласній раді буде забезпечено реальну та безперешкодну можливість реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки, адже на даний час як у кадастрі, так і в реєстрі речових прав зазначені неправильні відомості як про власника земельної ділянки, так і її цільового використання (в тій частині, на яку відповідач має законне право).
Такий підхід дозволить поновити право власника землі наскільки це можливо, не породжуючи стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем, не вимагаючи від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту та не породжуючи подальших судових спорів, а також створить і для відповідача, Остерської міської ради, передумови для формування та реєстрації нової земельної ділянки (в тій частині, на яку він має законне право).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц зазначила про те, що згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Враховуючи наведене, з метою ефективного захисту та поновлення прав держави в особі Чернігівської обласної ради задоволенню підлягають вимоги про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 та вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Остерською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001.
Відповідно до статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванню усіх питань, винесених на його розгляд.
Виходячи з викладеного, господарський суд дійшов висновку, що заперечення відповідача не знайшли свого підтвердження і спростовуються вищевикладеними висновками суду, а, відтак, позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат.
Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат. 
Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на задоволення позову у повному обсязі, судовий збір в сумі 16622,80 грн покладається на Остерську міську раду.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача.
Прокурором заявлено до стягнення 5000 грн витрат, понесених у зв`язку з залученням спеціаліста – інженера землевпорядника Бойка Д.О.
На підтвердження понесення витрат прокурором надано договір № 45/25 від 02.09.2025, укладений між Чернігівською обласною прокуратурою та ПП «Елітзем», відповідно до умов якого Замовник (Чернігівська обласна прокуратури) доручає, а Виконавець (ПП «Елітзем») бере на себе зобов`язання виконати роботи по виконанню дослідження з визначення поворотних точок меж земельної ділянки лісового фонду, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (п. 1.1. Договору № 45/25 від 02.09.2025).
Відповідно до п. 3.1. Договору № 45/25 від 02.09.2025 сторони обумовили, що вартість робіт складає 5000 грн.
Матеріали справи містять Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 45/25 від 03.09.2025, підписаний сторонами без зауважень та заперечень, а також примірник платіжної інструкції № 2556 від 03.09.2025 про сплату 5000 грн.
Отже, матеріалами справи підтверджується понесення прокурором витрат, пов`язаних з залученням спеціаліста. 
Відтак, враховуючи положення ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, зазначені витрати покладаються на Остерську міську раду.
Керуючись статтями 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за Остерською міською радою (код ЄДРПОУ 04061754 вул. Незалежності, 21, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044) на земельну ділянку з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 площею 116,2337 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2861071374220);
3. Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 площею 116,2337 га.
4. Витребувати з незаконного володіння Остерської міської ради (код ЄДРПОУ 04061754 вул. Незалежності, 21, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044) у комунальну власність на користь територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради (код ЄДРПОУ 25618741, проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000) земельну ділянку площею 110,2685 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 7422087400:29:065:0001 та має 56 поворотних точок за наступними координатами: 
№ 1 - координати: Х-5643391.23; Y- 3402925.40; 
№ 2 - координати: Х-5643306.38; Y- 3402837.63; 
№ 3 - координати: Х-5643221.11; Y- 3402741.50; 
№ 4 - координати: Х-5642852.24; Y- 3402319.99; 
№ 5 - координати: Х-5642842.77; Y- 3402308.71; 
№ 6 - координати: Х-5642812.53; Y- 3402274.60; 
№ 7 - координати: Х-5642751.10; Y- 3402191.13; 
№ 8 - координати: Х-5642606.56; Y- 3401990.36; 
№ 9 - координати: Х-5642481.07; Y- 3401796.63; 
№ 10 - координати: Х-642573.58; Y- 3401703.31; 
№ 11 - координати: Х-5642612.93; Y- 3401653.30; 
№ 12 - координати: Х-42625.21; Y- 3401653.30; 
№ 13 - координати: Х-5642853.06; Y- 3401886.30; 
№ 14 - координати: Х-643089.16; Y- 3401767.77; 
№ 15 - координати:Х-5643219.36; Y- 3401750.88; 
№ 16 - координати: Х-643674.14; Y- 3401702.92; 
№ 17 - координати: Х-5643735.58; Y- 3401749.02; 
№ 18 - координати:Х-643730.59; Y- 3401763.62;
№ 19 - координати: Х-5643711.31; Y- 3401937.55; 
№ 20 - координати: Х-643798.26; Y- 3401971.37;
№ 21 - координати: Х-5643800.38; Y- 3401979.33; 
№ 22 - координати: Х-643791.48; Y- 3401976.45;
№ 23 - координати: Х-5643791.71; Y- 3402064.81; 
№ 24 - координати: Х-643802.61; Y- 3402127.68; 
№ 25 - координати: Х-5643838.65; Y- 3402123.31; 
№ 26 - координати: Х-643892.01; Y- 3402324.02; 
№ 27 - координати: Х-5643961.95; Y- 3402394.01; 
№ 28 - координати: Х-5643942.68; Y- 3402395.48; 
№ 29 - координати: Х-5643946.16; Y- 3402422.56;
№ 30 - координати: Х-5643946.14; Y- 3402444.71; 
№ 31 - координати: Х-5643970.32; Y- 3402468.76; 
№ 32 - координати: Х-5643800.52; Y- 3402707.55; 
№ 33 - координати: Х-5643799.61; Y- 3402722.92; 
№ 34 - координати: Х-5643819.97; Y- 3402796.19; 
№ 35 - координати: Х-5643805.58; Y- 3402818.80;
№ 36 - координати: Х-5643689.92; Y- 3402909.50; 
№ 37 - координати: Х-5643686.59; Y- 3402917.17; 
№ 38 - координати: Х-5643669.52; Y- 3402916.55; 
№ 39 - координати: Х-5643627.75; Y- 3402901.91; 
№ 40 - координати: Х-5643608.05; Y- 3402886.30; 
№ 41 - координати: Х-5643560.12; Y- 3402805.01; 
№ 42 - координати: Х-5643524.36; Y- 3402794.71; 
№ 43 - координати: Х-5643533.56; Y- 3402857.14; 
№ 44 - координати: Х-5643551.21; Y- 3402901.91; 
№ 45 - координати: Х-5643565.48; Y- 3402917.64; 
№ 46 - координати: Х-5643607.08; Y- 3402932.65; 
№ 47 - координати: Х-5643620.63; Y- 3402971.61; 
№ 48 - координати: Х-5643619.70; Y- 3403032.22; 
№ 49 - координати: Х-5643599.38; Y- 3403057.32; 
№ 50 - координати: Х-5643580.32; Y- 3403052.74; 
№ 51 - координати: Х-5643577.52; Y- 3403042.16; 
№ 52 - координати: Х-5643580.72; Y- 3402988.29; 
№ 53 - координати: Х-5643567.05; Y- 3402970.43; 
№ 54 - координати: Х-5643526.55; Y- 3403017.19; 
№ 55 - координати: Х-5643526.35; Y- 3403038.62; 
№ 56 - координати: Х-5643437.08; Y- 3402963.01. 
5. Стягнути з Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, (код ЄДРПОУ 04061754, вул. Незалежності, 21, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044) на користь Чернігівської обласної прокуратури (отримувач – Чернігівська обласна прокуратура, банк отримувача – Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача UA248201720343140001000006008, код ЄДРПОУ 02910114) судовий збір в сумі 16 622,80 грн.
6. Стягнути з Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, (код ЄДРПОУ 04061754, вул. Незалежності, 21, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044) на користь Чернігівської обласної прокуратури (отримувач – Чернігівська обласна прокуратура, банк отримувача – Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача UA248201720343140001000006008, код ЄДРПОУ 02910114) витрати, пов`язані із залученням спеціаліста в сумі 5000 грн.
7. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 09.02.2026.

Суддя Т.О.Кузьменко