Справа № 521/12456/25
Провадження № 2/521/747/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2026 року          м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді — Леонова О.С.,
за участю секретаря судового засідання — Должненко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
В С Т А Н О В И В:
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
21 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної неповнолітньої доньки — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.09.2024 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , яка після припинення шлюбних відносин проживає разом із матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Позивач вказує, що наразі вона разом із дитиною проживає в Австрії. Витрати на утримання дитини є значними та складаються з оплати шкільного харчування (бл. 40 євро), відвідування школи танців (39 євро), додаткових занять з німецької мови та математики, а також витрат на харчування, одяг, медицину та дозвілля, що сумарно становить близько 400 євро на місяць.
Позивач стверджує, що відповідач є працездатною особою, військовослужбовцем Збройних Сил України, має стабільний та достатній дохід, інших утриманців не має, а отже спроможний сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, позивач змушена звернутися до суду за захистом прав дитини.
Відповідачу ОСОБА_2 , за адресою його фактичного місце перебування судом було направлено та згідно рекомендованого повідомлення вручена копія позовної заяви з додатками (вх. від 22.10.2025 року), таким чином відповідачу було забезпечено можливість скористатись своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, однак у встановлений судом строк відзиву по суті позовних вимог ОСОБА_2 не надав. 
2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддею, справу передано на розгляд судді Леонову О.С.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 22 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
14 серпня 2025 року від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку з перебуванням у складі Збройних Сил України.
Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження відмовлено. Суд мотивував відмову пріоритетністю інтересів дитини та недопустимістю затягування розгляду справ про стягнення аліментів.
У судовому засіданні 18 серпня 2025 року представник позивача заявив клопотання про витребування доказів щодо доходів відповідача.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2025 року:
1.Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Суд витребував від ГУ ДПС в Одеській області, ГУ ПФУ в Одеській області та Військової частини НОМЕР_1 інформацію про доходи та грошове забезпечення ОСОБА_2 .
2.Частково задоволено клопотання відповідача від 09.10.2025 року: зобов`язано направити на його фактичну адресу (м. Київ) копію позовної заяви з додатками та відкладено розгляд справи для надання відповідачу часу на ознайомлення з матеріалами.
Ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року виправлено описку в ухвалі від 09.10.2025 року щодо дати наступного судового засідання, визначивши дату – 06.11.2025 року.
На виконання ухвали суду про витребування доказів до матеріалів справи долучено:
-Інформацію з ГУ ПФУ в Одеській області (вх. від 21.10.2025) та ГУ ДПС в Одеській області (вх. від 30.10.2025) про відсутність даних щодо доходів за останні місяці або їх часткове відображення.
-Відповідь Військової частини НОМЕР_1 (вх. від 03.11.2025 та додатково від 10.11.2025), в якій підтверджено факт проходження служби відповідачем та надано довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01.11.2025 року, яке складає 66 791,73 грн.
05 листопада 2025 року від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 06.11.2025 року, та про ознайомлення з матеріалами справи. Суд, забезпечуючи право на захист, розгляд справи відклав на 03.12.2025 року.
03 грудня 2025 року від відповідача надійшло чергове клопотання про перенесення судового засідання.Суд, забезпечуючи право на захист, розгляд справи відклав на 08.01.2026 року.
08 січня 2026 року від відповідача надійшло чергове клопотання про перенесення судового засідання, призначеного на 08.01.2026 року, у зв`язку з службовим відрядженням. Суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання з наступних підстав. Справа перебуває в провадженні суду з липня 2025 року. Відповідач був належним чином повідомлений про наявність судового спору, неодноразово подавав до суду клопотання (про зупинення провадження, про витребування доказів, про відкладення засідань 06.11.2025 та 09.01.2026), що свідчить про його обізнаність з процесом. Ухвалою суду від 09.10.2025 року було задоволено клопотання відповідача про надіслання йому копій матеріалів справи за вказаною ним адресою, розгляд справи вже відкладався для надання йому можливості підготувати відзив. Проте, протягом тривалого часу відповідач не скористався правом на подання відзиву по суті позовних вимог, обмежуючись клопотаннями про перенесення засідань.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у світлі обставин справи. Справи про стягнення аліментів потребують особливої оперативності, оскільки стосуються забезпечення життєво необхідних потреб дитини.
Враховуючи, що відповідач не надав доказів неможливості участі в засіданні в режимі відеоконференції або через представника, а також не надав доказів самого відрядження (наказу тощо) разом із клопотанням, суд розцінює чергове клопотання як затягування судового процесу, що суперечить інтересам дитини.
08 січня 2026 року представник позивача ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився однак надав до суду заяву від 09.10.2025 року в якій просив розглянути справу без його участі. Суд розглянувши клопотання відповідача про відкладення, дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності. Суд виходив з того, що відповідач був належним чином повідомлений про наявність провадження, отримував процесуальні документи (зокрема, через направлення за його клопотанням), матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, а неодноразові відкладення розгляду справи призводять до порушення розумних строків розгляду та прав дитини на матеріальне забезпечення. 
Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду останній не подавав, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства не є перешкодою для розгляду справи за наявними у ній матеріалами. 
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку.
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку.
Отже, суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі письмових матеріалів.
Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, враховуючи таке.
3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.09.2024 року у справі № 521/9223/24.
У сторін є спільна неповнолітня дитина — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 01.09.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі. У свідоцтві про народження батьком записаний відповідач — ОСОБА_2 .
Дитина проживає разом з матір`ю. Згідно з поясненнями позивача та наданими копіями квітанцій (про оплату навчання, гуртків), позивач разом із донькою на даний час проживають за межами України, в Австрії.
Позивач надала докази понесених витрат на утримання дитини, зокрема: оплату харчування в школі (близько 40 євро), оплату школи танців (39 євро), витрати на мовні курси. Загальний розмір витрат, заявлений позивачем, становить еквівалент близько 400 євро на місяць.
Відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем. Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 222/68/497 від 30.10.2025 року, він має військове звання «майор» та перебуває на військовій службі.
Згідно з інформаційною довідкою Військової частини НОМЕР_3 № 222/1/4/162/373/2163 від 07.11.2025 року, розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 01.11.2025 року складався з: посадового окладу (12 200,00 грн), окладу за військовим званням, надбавок за вислугу років, за роботу в умовах режимних обмежень, за особливості проходження служби та премії (42 630,00 грн). Всього нараховано за місяць — 66 791,73 грн.
Інформація з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків (ДПС) та реєстру застрахованих осіб (ПФУ) підтверджує отримання доходів у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця, проте дані за останні місяці відображені неповністю, що пояснюється специфікою звітності військових формувань.
Відомостей про наявність у відповідача інших утриманців, непрацездатних батьків або дітей від інших шлюбів матеріали справи не містять. Відповідач не надав доказів про незадовільний стан свого здоров`я або скрутне матеріальне становище.
Між сторонами виник спір щодо розміру участі батька в утриманні дитини. Позивач наполягає на стягненні 20 000 грн, обґрунтовуючи це проживанням дитини в Європі та високими витратами. Відповідач заперечень по суті розрахунку витрат не надав.
4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі – СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу не звільняє батьків від обов`язку утримувати дитину.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує:
1.стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2.стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3.наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
4.інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд застосовує вказані норми, виходячи з пріоритету інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини) та необхідності забезпечення їй рівня життя, достатнього для фізичного, інтелектуального та соціального розвитку.
5. Мотивована оцінка аргументів сторін.
Оцінюючи вимогу позивача про стягнення аліментів у розмірі 20 000 грн, суд виходить з наступного.
Позивачем доведено факт проживання дитини за кордоном та необхідність понесення додаткових витрат, пов`язаних з інтеграцією дитини в нове середовище (мовні курси) та забезпеченням звичного рівня розвитку (танці, школа).
Разом з цим, суд критично оцінює посилання позивача на необхідність покриття всіх перелічених у позові витрат виключно в рамках аліментних зобов`язань у заявленому розмірі. Судова практика Верховного Суду послідовно розмежовує поняття аліментів (ст. 180-184 СК України) та додаткових витрат на дитину (ст. 185 СК України).
Аліменти — це кошти, спрямовані на забезпечення повсякденних, регулярних потреб дитини (харчування, одяг, взуття, шкільне приладдя, звичайні витрати на дозвілля та навчання). Додаткові витрати — це витрати, викликані особливими обставинами (тяжка хвороба, каліцтво або необхідність розвитку виняткових здібностей дитини).
У даній справі витрати на шкільні обіди, сезонний одяг, канцелярію, а також відвідування стандартних гуртків (танці) та репетиторів для підтримки загального рівня знань є витратами на гармонійний розвиток дитини, які охоплюються поняттям аліментів. Вони не є тими «особливими обставинами» у розумінні ст. 185 СК України, що вимагають окремого стягнення понад аліменти, проте повинні враховуватися судом при визначенні розміру аліментів, щоб він був необхідним та достатнім.
Разом з тим, суд враховує положення ст. 141 СК України щодо рівності обов`язків батьків по утриманню дитини. Заявлена сума у 20 000 грн. фактично покриває майже повний обсяг витрат на дитину (еквівалент 400-450 євро), про які зазначила позивач. Покладення повного тягаря утримання дитини виключно на батька суперечить принципу рівності прав та обов`язків батьків, оскільки мати дитини, яка є працездатною особою, також зобов`язана брати участь у її матеріальному забезпеченні.
Щодо майнового стану відповідача, суд встановив, що він отримує стабільне грошове забезпечення у розмірі близько 66 700 грн на місяць (до оподаткування). Цей дохід дозволяє йому надавати матеріальну допомогу дитині у розмірі, більшому за мінімальний гарантований законом.
Однак, суд також бере до уваги, що грошове забезпечення військовослужбовців в умовах воєнного стану може включати додаткові винагороди, які не мають постійного характеру, а також те, що відповідач несе витрати на власне існування та виконання службових обов`язків.
Враховуючи баланс інтересів сторін, принцип рівності батьків та реальні потреби дитини, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень щомісяця буде співмірним, справедливим та таким, що відповідає можливостям платника (складає близько 15-16% від його нарахованого доходу) і потребам дитини (покриває половину заявлених потреб).
Такий розмір аліментів дозволить забезпечити дитині належний рівень життя, не ставлячи платника у скрутне матеріальне становище.
Щодо форми стягнення, суд погоджується з вимогою позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи специфіку служби відповідача та проживання дитини за кордоном, фіксована сума є більш прогнозованою та відповідає інтересам дитини.
Суд не бере до уваги посилання відповідача (у клопотаннях про відкладення) на неможливість ознайомлення зі справою як підставу для звільнення від сплати аліментів, оскільки процесуальні права відповідача були забезпечені судом шляхом направлення документів та надання часу для підготовки. Відсутність відзиву суд розцінює як відсутність ґрунтовних заперечень проти самого факту обов`язку утримувати дитину.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, судовий збір віднести за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 141, 180-184 Сімейного кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини — задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини — доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок щомісячно.
Стягнення аліментів розпочати з дня пред`явлення позову, а саме з 21 липня 2025 року, і проводити до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 08 січня 2026 року.

Суддя        О.С. Леонов

08.01.26