КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2026 року справа №320/6451/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати мені індексації грошового забезпечення.
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити мені індексацію грошового забезпечення без зміни для нарахування індексації базового місяця в січні 2016 року за період з 01.01.2016 року до 01.03.2018 року, із встановленням для обчислення індексації базового місяця серпень 2015 року та одночасною щомісячною виплатою фіксованої суми індексації 347,41 грн. в загальній сумі 15586,91 грн.
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити мені компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації.
Станом на 02.02.2026 року від відповідача відзиву не надходило. Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши обставини справи та оцінивши доводи позивача суд зазначає наступне. ОСОБА_1 , проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_2 ) на посаді начальника неврологічного відділення.
Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 20.10.2018 року № 190 звільнена з військової служби та виключена зі списків особового складу з 20.10.2018 року.
В червні 2020 року позивачка письмово звернулась до командира в/ч НОМЕР_2 із заявою про нарахування та виплату індексації за вказаний період.
На звернення позивачка отримала лист від 01.07.2020 року № 395, яким військовою частиною НОМЕР_2 підтверджено факт невиплати індексації та відмовлено у виплаті індексації. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Таким чином індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання Встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», згідно зі статтею 1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078).
Відповідно до п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У даному випадку мало місце безпідставна невиплата індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року до 01.03.2018 року.
Аналогічна позиція викладена у рішенні Суду за справою № 825/1987/17.
Окремо хочу зазначити, що відповідно до абзацу 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 «У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.».
Посадовий оклад не збільшувався в січні 2016 року, що не дає підстав встановлювати січень 2016 року місяцем підвищення (базовим місяцем) для обчислення індексації.
Зазначена норма чинного законодавства підтверджується листом Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017р № 48/0/66-17, в якому зазначено, що зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.
Відсутність підвищення мого посадового окладу в січні 2016 року підтверджена довідкою в/ч НОМЕР_3 від 01.07.2020 року № 390 (копія додається).
Крім того в довідці в/ч НОМЕР_1 від 01.07.2020 року № 391 (копія додається) зазначено, що в січні 2016 року відбулося підвищення розмірів премії, за рахунок чого було підвищено грошове забезпечення. В цій же довідці зазначено, що для обчислення індексації встановлено базовий місяць серпень 2015 року із одночасною щомісячною виплатою фіксованої суми індексації 347,41 грн.
Отже, оскільки мій посадовий оклад не змінювався, індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року має бути нарахована та виплачена без зміни для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) в січні 2016 року - із встановленням для обчислення індексації базового місяця серпень 2015 року із одночасною щомісячною виплатою фіксованої суми індексації 347,41 грн.
Разом сума не виплаченої індексації складає 15586,91 грн. (розрахунок додається).
Також хочу зазначити, що згідно практик ЄВРОПЕЙСЬКОГО СУДУ З ПРАВ ЛЮДИНИ справа «Сук проти України» (Заява № 10972/05) чітко зазначається, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі "Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23).
У рішенні Європейського суду «Кечко проти України» у пункті 23 зазначається, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету.
Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Таким чином, Європейський суд прийшов до висновку, що коли законом передбачено виплату, яка проводиться з державного бюджету, така виплата повинна бути здійснена. Підставами для не здійснення виплати вважаються лише внесення змін у законодавство, яке скасовує даний закон або виплату.
Отже, індексація грошового забезпечення передбачена Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» і жодне рішення або тлумачення про припинення її виплати окрім внесення змін до закону є безпідставним та безглуздим.
Крім того, згідно абзацу 7 пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок 1078), у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року N 2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно статті 2 зазначеного закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.
У даному випадку мало місце не виплата індексації грошового забезпечення (яка є грошовим доходом та не має разового характеру, отже підпадає під вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року N 2050-ІІІ) з вини військової частини НОМЕР_2 . Термін затримки виплати більше одного місяця.
Поряд з цим прошу звернути увагу на правові висновки, які сформував Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 січня 2020 року за аналогічною справою № 826/15879/18, предметом позовних вимог в якій є виплата компенсації втрати частини доходу:
« 49. Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлені умови отримання цієї компенсації, а саме, порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
50. Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, відповідач жодним чином не довів відсутність своєї вини у затримці виплати позивачу заробітної плати та інших належних до виплати сум. Навпаки, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року у справі № 826/13194/16 за позовом ОСОБА1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо невиплати ОСОБА1 заробітної плати визнано протиправною.
51. При цьому, що у рішеннях Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8- рп/2013, №9-рп/2013, які стосуються офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, зазначено, що під заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, працівник має право звернлтнся до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
52. У пункті 2.2. мотивувальної частини Рішення № 9-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. З цього висновку Конституційного Суду України випливає, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є складовими заробітної плати.
53. За встановлених обставин справи та за наведеного правового регулювання, Суд вважає, що позивач не обмежений будь-яким строком звернення до суду з позовними вимогами про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
54. З огляду на викладене, вірним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного територіального управління юстиції у Київській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА 1 компенсацію втрати частини доходів за період з липня 2015 року по листопад 2017 року, у зв`язку з порушенням строків нарахування та виплати заробітної плати у сумі 60 468,86 грн., - всього у розмірі 20 740.82 грн.».
Аналогічно, в постанові від 13 січня 2020 року за справою № 803/203/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформу вав такий правовий висновок:
«Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 21-2003а16 та Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
Доводи касаційної скарги про невірність наданого позивачем розрахунку сум індексації Верховний Суд відхиляє. Відповідач у цій справі, який є суб`єктом владних повноважень, не виконав покладеного на нього частиною 2 статті 77 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) обов`язку доказування та не надав розрахунок індексації доходів позивача, який на думку Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області є вірним з належним документальним підтвердженням.
З огляду на зазначене Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необхідність задовольнити позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу індексації доходів та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації доходів позивача за період з 01 лютого 2010 року по 31 травня 2012 року.».
Крім того Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20 грудня 2019 року за справою № 822/1731/16 сформував такий правовий висновок:
« 67. Щодо наявності права позивача на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушення строків виплати індексації заробітної плати за період роботи з 01.01.2013 по 31.12.2015, Суд зазначає таке.
68. Відповідно до статей 1, 2 Закону України від 19.10.2000 №2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
69. Оскільки судами встановлено факт невиплати позивачу сум індексації заробітної плати за період роботи з 01.01.2013 по 31.12.2015, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати за період роботи з 01.01.2013 по 31.12.2015.
70. Аналогічна правова позиція була висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постановах від 04 квітня 2019 року в справі №822/1110/16, від 11 червня 2019 року в справі №822/1715/16, від 19 листопада 2019 року в справі №822/1542/16.
71. Ураховуючи зазначене, Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог у частині щодо зобов`язання Кам`янець-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Хмельницькій області провести нарахування та виплату ОСОБА 1 компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушення строків виплати індексації заробітної плати за період роботи з 01.01.2013 по 31.12.2015.».
Тобто Верховний Суд багаторазово розглядав питання щодо обов`язку роботодавця виплати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації. При цьому кожного разу Верховний Суд приходив до висновку, що у разі затримки виплати індексації роботодавець має відшкодувати компенсацію втрати частини доходу за весь час затримки такої виплати.
Відповідно до п.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, виходячи із зазначеного, військова частина НОМЕР_1 зобов`язана нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації.
Враховуючи вищевикладне, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.
Питання розподілу судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір".
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати мені індексації грошового забезпечення.
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити мені індексацію грошового забезпечення без зміни для нарахування індексації базового місяця в січні 2016 року за період з 01.01.2016 року до 01.03.2018 року, із встановленням для обчислення індексації базового місяця серпень 2015 року та одночасною щомісячною виплатою фіксованої суми індексації 347,41 грн. в загальній сумі 15586,91 грн.
4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити мені компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.