Справа № 464/7629/25
пр.№ 2/464/297/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2026 року м.Львів
Сихівський районний суд міста Львова
в складі: головуючого судді Борачка М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Ткаченко Марія Миколаївна діючи в інтересах директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» використовуючи систему електронний суд звернулася до Сихівського районного суду м. Львова із позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договорами в загальному розмірі 23413 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 укладено Договір №101906650, згідно з умовами якого, останній отримав кредит у розмірі 2000 грн., проценти за користування кредитом - 750 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Надалі, 17.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») укладено договір факторингу №17-01/2022-54, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі за Договором №101906650. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників позивачу ТОВ «Коллект Центр», відповідно до Договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі за Договором №101906650. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №101906650 складає 12770 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 2000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 10550 грн., заборгованість за комісіями - 220 грн. 
Окрім того, 04.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 укладено Договір №3799869, згідно з умовами якого, останній отримав кредит у розмірі 2000 грн., проценти за користування кредитом - 500 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Надалі, 26.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») укладено договір факторингу №26-01/2022-83, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі за Договором №3799869. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників позивачу ТОВ «Коллект Центр», відповідно до Договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі за Договором №3799869. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3799869 складає 10643 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 1800 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 8643 грн., заборгованість за комісіями - 200 грн.

Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 04.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Копію ухвали надіслано учасникам справи у їх електронні кабінети.
Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Щодо договору про споживчий кредит №101906650 від 01.10.2021.
Судом встановлено, що 01.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №101906650.
Згідно п.1.1 договору №101906650 кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Відповідно до п. 1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 2000 грн. Згідно п. 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів з 01.10.2021. Відповідно до п. 1.4 договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 31.10.2021.
Пунктом 1.5.1 передбачено, що комісія за надання кредиту становить 220 грн., яка нараховується за ставкою 11% від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 750,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
З довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію вбачається, що на номер телефону НОМЕР_1 відправлено 01.10.2021 одноразовий ідентифікатор L69229.
Згідно квитанції №d788b5d5-ef3c-469c-8632-1b12b5753ac9_637686451004208162, ТОВ «Мілоан» 01.10.2021 здійснило переказ грошових коштів у сумі 2000 грн. на картковий рахунок: НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , згідно кредитного договору №101906650 від 01.10.2021.
Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» 17.01.2022 укладено договір факторингу №17-01/2022-54, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №101906650.
Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу №17-01/2022-54 від 17.01.2022, клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги щодо 2560 боржників.
Згідно з витягом з реєстру боржників за договором факторингу №17-01/2022-54 від 17.01.2022, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №101906650 у розмірі 8970 грн, яка складається з: 2000 грн - сума кредиту; 6750 грн - заборгованість по процентам; 220 грн. заборгованість по комісії.
Надалі, 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №101906650.
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги щодо 207307 боржників.
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №101906650 у розмірі 12770 грн, яка складається з: 2000 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 10550 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами; 220 грн. заборгованість по комісії.

Щодо договору про споживчий кредит №3799869 від 04.10.2021.
Судом встановлено, що 04.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №3799869.
Згідно п.1.1 договору №3799869 кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Відповідно до п. 1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 2000 грн. Згідно п. 1.3 договору кредит надається строком на 20 днів з 04.10.2021. Відповідно до п. 1.4 договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 24.10.2021.
Пунктом 1.5.1 передбачено, що комісія за надання кредиту становить 200 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Згідно квитанції №9ee1aeb3-492a-4601-aa71-817a36c10cae_637689695355342666, ТОВ «Мілоан» 04.10.2021 здійснило переказ грошових коштів у сумі 2000 грн. на картковий рахунок: НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , згідно кредитного договору №3799869 від 04.10.2021.
Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» 26.01.2022 укладено договір факторингу №26-01/2022-54, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №3799869.
Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022, клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги щодо 3679 боржників.
Згідно з витягом з реєстру боржників за договором факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №3799869 у розмірі 8033 грн, яка складається з: 1800 грн - сума кредиту; 6033 грн - заборгованість по процентам; 200 грн. заборгованість по комісії.
Надалі, 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №3799869.
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги щодо 207307 боржників.
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №3799869 у розмірі 10643 грн, яка складається з: 1800 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 8643 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами; 2020 грн. заборгованість по комісії.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Згідно частин 1, 3 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини перша, друга статті 639 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договорів щодо виконання яких виник спір між сторонами, їх укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідачки лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 01.10.2021 та 04.10.2021 позичальник - відповідач ОСОБА_1 , шляхом власноручного введення одноразових ідентифікаторів, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитні договори (здійснив акцепт пропозиції товариства), відтак відповідні договори вважаються укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитні договори не були б укладеними.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частинами першою, другою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника по договору про споживчий кредит №101906650 від 01.10.2021 станом на 10.01.2023, становить 12770 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2000 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 6750 грн., 3800 грн. нараховані відсотки за період з 17.01.2022 по 23.02.2022, 220 грн. заборгованість по комісії.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника по договору про споживчий кредит №3799869 від 04.10.2021 станом на 10.01.2023, становить 10643 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1800 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 6033 грн., 2610 грн. нараховані відсотки за період з 26.01.2022 по 23.02.2022, 200 грн. заборгованість по комісії.
З огляду на наведене, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 оплату за договорами №101906650 та №3799869 в повній мірі не здійснював, а заборгованість за вказаними договорами становить: по договору про споживчий кредит №101906650: за тілом кредиту становить 2000 грн та комісією за видачу кредиту - 220 грн.; по договору про споживчий кредит №3799869: за тілом кредиту становить 1800 грн та комісією за видачу кредиту - 200 грн., відтак зазначені суми заборгованості підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за процентами за договорами №101906650 та №3799869, суд виходить з наступного.
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (пункт 6.19).

Щодо стягнення відсотків по договору про споживчий кредит №101906650 від 01.10.2021.
Умовами договору №101906650 (п. 1.1, 1.5.2) передбачено, що проценти - це грошові кошти, які є платою за користування кредитом, що становлять 750.00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування. Сторонами визначено строк кредитування - 30 днів, термін повернення кредиту - 31.10.2021.
Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення за договором №101906650 ТОВ «Мілоан» здійснено нарахування процентів відповідачу за період з 01.10.2021 по 30.12.2021, при цьому нарахування процентів за період 01.11.2021 по 30.12.2021 відбувалося згідно п.п.1.6, 2.3.1.2 договору №101906650, тобто по 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день.
Пунктом 1.6 договору №101906650 передбачено стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день.
Із положень пункту 2.3.1.1 договору №101906650 слідує, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі - Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Відповідно до пункту 2.3.1.2 договору №101906650 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору.
З огляду на пункт 4.2 договору №101906650, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 цього Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця сума договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 цього Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
Враховуючи наведене вище, а також те, що суду не надано оновленого графіку платежів, що складається у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору №101906650), відтак докази, які б підтверджували право ТОВ «Вердикт Капітал» нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами за договором №101906650 поза межами строку кредитування, відсутні, а тому суд дійшов висновку, що на користь ТОВ «Коллект Центр» з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню розмір процентів, нарахованих ТОВ «Мілоан» за договором №101906650 за період з 01.10.2021 по 30.12.2021 загальною сумою 6750 грн.

Щодо стягнення відсотків по договору про споживчий кредит №3799869 від 04.10.2021.
Умовами договору №3799869 (п. 1.1, 1.5.2) передбачено, що проценти - це грошові кошти, які є платою за користування кредитом, що становлять 500.00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування. Сторонами визначено строк кредитування - 20 днів, термін повернення кредиту - 24.10.2021.
Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення за договором №3799869 ТОВ «Мілоан» здійснено нарахування процентів відповідачу за період з 04.10.2021 по 07.01.2022, при цьому нарахування процентів за період 09.11.2021 по 07.01.2022 відбувалося згідно п.п.1.6, 2.3.1.2 договору №3799869, тобто по 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день.
Пунктом 1.6 договору №3799869 передбачено стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день.
Із положень пункту 2.3.1.1 договору №3799869 слідує, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі - Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Відповідно до пункту 2.3.1.2 договору №3799869 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору.
З огляду на пункт 4.2 договору №3799869, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 цього Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця сума договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 цього Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
Враховуючи наведене вище, а також те, що суду не надано оновленого графіку платежів, що складається у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору №3799869), відтак докази, які б підтверджували право ТОВ «Вердикт Капітал» нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами за договором №3799869 поза межами строку кредитування, відсутні, а тому суд дійшов висновку, що на користь ТОВ «Коллект Центр» з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню розмір процентів, нарахованих ТОВ «Мілоан» за договором №3799869 за період з 04.10.2021 по 07.01.2022 загальною сумою 6033 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховую наступне.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. 
Згідно з ч.2 ст.137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Разом з цим, керуючись критеріями, визначеними у пунктах 1 та 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).
Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору, та з урахуванням ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024; тарифи на послуги; заявку на надання юридичної допомоги №1503 від 01.09.2025; витяг з акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025, згідно якого загальна вартість наданих послуг становить 13000 грн. 
Разом з тим, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, те, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 23413 грн., тобто справа відноситься до малозначних, суд вважає, що сума заявлених витрат на правову допомогу є непропорційною щодо ціни позову, а тому підлягає зменшенню до 2000 гривень.
Відтак, враховуючи принцип пропорційності судових витрат до задоволених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 1452,40 грн витрат на професійну правничу допомогу (2000,00 грн *72,62%).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, суд виходить з положень ч.1 ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача пропорційну задоволеним вимогам суму сплаченого ТОВ «Коллект Центр» судового збору в розмірі 1759,15 грн. (2422,40 грн.*72,62%).
Керуючись ст.ст.2, 81, 89, 141, 142, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №101906650 від 01.10.2021 в розмірі 8970 грн., за договором про споживчий кредит №3799869 від 04.10.2021 в розмірі 8033 грн., а всього 17003(сімнадцять тисяч три) грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1452,40 грн. та 1759,15 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ 44276926, адреса місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 12 січня 2026 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Головуючий        Борачок М.В.