ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року Чернігів Справа № 620/7112/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю. О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу  
за позовом	ОСОБА_1 	
до 	Військової частини НОМЕР_1 	
про 	визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання визнати факт укладення контракту 	
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невизнання факту укладення Військовою частиною НОМЕР_1 з ОСОБА_1 контракту на проходження військової служби у Збройних Силах України 24 лютого 2022 року та зобов`язання відповідача визнати факт укладення контракту на проходження військової служби у Збройних Силах України з ОСОБА_1 24 лютого 2022 року.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 24.02.2022 він, особа з інвалідністю внаслідок війни, уклав контракт з військовою частиною НОМЕР_1 , після чого його було зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду заступника командира роти військової частини НОМЕР_1 . Під час проходження служби позивач був переміщений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 та призначений на посаду командира взводу. Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_2 від 05.04.2023 №96 він був звільнений з військової служби у відставку за віком. Однак, після звільнення зі служби військова частина НОМЕР_1 почала заперечувати факт укладення з ним контракту, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 у відкриття провадження у справі відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2025 ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 скасована, а справа направлена для продовження розгляду до Чернігівського окружного адміністративного суду. 
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує проти вимог позивача та просить відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки контракт з позивачем не укладався, останній проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 . Зазначає, що позивачеві на момент 24.02.2022 було 59 років і 1 місяць, що виключає можливість укладення з ним контракту, у зв`язку з тим, що мінімальний строк контракту від 1 року, а граничний вік перебування на службі становить до 60 років.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 20.09.2012 (а.с. 15).
Окрім того, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 від 19.10.2023 (а.с. 15).
Згідно із відповіддю Військової частини НОМЕР_5 від 17.05.2023 №1433/6/69 позивача було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.02.2022 №1. Документальні підтвердження щодо укладення з ОСОБА_1 контракту про проходження громадянином України служби у військовому резерві Збройних Сил України, у документообігу військової частини НОМЕР_6 та у підпорядкованій військовій частині НОМЕР_2 відсутні (а.с. 80). 
Військова частина НОМЕР_1 листом від 31.08.2023 №2118/в повідомила позивача про те, що ОСОБА_1 було зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира частини №1 від 24.02.2022, проте копій документів, на підставі яких ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , надати неможливо, оскільки останні були знищені у зв`язку з активними бойовими діями, які відбувалися на території Чернігівської області в лютому-квітні 2022 року та в яких приймав безпосередню участь особовий склад військової частини НОМЕР_2 (а.с. 56).
Листом від 15.02.2024 №381з військова частина НОМЕР_1 надала ОСОБА_1 таку відповідь:
«- Стосовно того, що з Вами було укладено контракт військовослужбовця - інформація не відповідає дійсності, так як жодного підтвердження даному факту не обліковується. Проте доцільно врахувати той факт, що 24.02.2022 року Ви звернулись до керівництва військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби та були зараховані для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , про що свідчить витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 №1 від 24.02.2022 року (додаток №1), що було здійснено на підставі та з урахуванням вимог абз. 4 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про основи національного спротиву», громадяни України зараховуються до складу військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України за місцем своєї реєстрації. У разі введення воєнного стану, громадяни України можуть зараховуватися до складу військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України також безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій. На території України, указом Президента України №64 2022 «Про введення воєнного стану» 24.02.2022 року, було введене воєнний стан. Отже, зарахування ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 було цілком законним. 
- Що стосується встановлення факту «проходження військової служби Вами за контрактом» в постанові від 27.09.2023 року по справі №620/4969/23 Шостого апеляційного адміністративного суду у - при розгляді даної справи факт того, що Ви проходили військову службу у військовій частинах НОМЕР_1 чи військовій частині НОМЕР_2 , саме за контрактом не встановлювався як окрема позовна вимога, що потребує підтвердження та встановлення саме по суті справи, отже брати за основу обставини, які «встановив» Шостий апеляційній адміністративний суд у постанові від 27.09.2023 року по справ: №620/4969/23 - є недоречним, так як у даному випадку факт укладенню контракту з військовослужбовцем є істотно важливою обставиною, доказування якої має важливе значення для вирішення справи. У зв`язку з чим факт укладення з Вами контракту потребує додаткового підтвердження.» (а.с. 58, 79).
Відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2024 №779з повідомлено ОСОБА_1 про те, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 №1 Ви не були зараховані до списків особового складу частини і не проходили військову службу у вищезгаданій частині (а.с. 57).
Листом від 04.06.2025 №1510/3/ВИХ ЗВГ/46 Військова частина НОМЕР_1 повторно повідомила позивача про те, що відповідно до наданих командиром військової частини НОМЕР_2 даних Ви про ходили військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка хоч і підпорядковується військовій частині НОМЕР_1 , але є окремою структурною одиницею. Жодних даних щодо заключення Вами контракту з військовою частиною НОМЕР_1 у військовій частині НОМЕР_2 немає (а.с. 59).
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії пояснень ОСОБА_2 , що написані до Деснянського районного суду міста Чернігова, останній уклав 24.02.2022 контракт із військовою частиною НОМЕР_1 і під час підписання ним контракту був присутній ОСОБА_1 , який теж підписував контракт на проходження військової служби (а.с. 61).
Окрім вказаних вище копій листів позивач посилається на те, що судовими рішеннями багаторазового було встановлено факт того, що він проходив службу за контрактом, а саме в адміністративних справах №620/4969/23, №6520/10031/23, №620/7671/24.
За таких обставин позивач вважає бездіяльність відповідача щодо визнання факту укладення з ним контракту військовою частиною НОМЕР_1 протиправною, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав та інтересів з цим позовом.
Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
В подальшому указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжувався і триває станом на час розгляду цієї справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Відповідно до частини другої, четвертої та шостої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється:
громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;
іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Види військової служби:
строкова військова служба;
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. 
Статтею 22 Закону №2232-ХІІ встановлений граничний вік перебування на військовій службі, зокрема пунктом сьомим частини першої цієї статті встановлено:
для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб: рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - до 60 років; вищого офіцерського складу - до 65 років.
Згідно зі статтею 23 Закону №2232-ХІІ під час дії особливого періоду для військовослужбовців за їх бажанням строк проходження військової служби за новим контрактом може бути продовжено на строк від 1 до 10 років, але не більше ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції, що діяла станом на момент звільнення позивача) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час воєнного стану: а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджений Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до пункту 2 Положення №1153/2008 за призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Згідно з пунктом 260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.
Відповідно до пункту 2.3 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170) перший Контракт про проходження військової служби не може бути укладено, а громадянин не може бути прийнятий на військову службу за контрактом, за винятком, прийняття на військову службу за контрактом осіб, які умовно-достроково звільнені від відбування покарання на підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального кодексу України, особливості оформлення на військову службу за контрактом, порядку і правил укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки його припинення (розірвання), порядок присвоєння військових звань та проходження служби щодо яких передбачені пунктом 14.34 розділу XIV цієї Інструкції, у разі, коли: час, що залишився громадянинові до досягнення граничного віку перебування на військовій службі, менший за строк першого Контракту про проходження військової служби, крім випадків, визначених частинами третьою і п`ятою статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже на момент 24.02.2022 останньому було повних 59 років та майже 2 місяці, що свідчить про те, що час, який залишився позивачеві до досягнення граничного віку перебування на військовій службі був менший за мінімальний строк Контракту про проходження військової служби, який би міг з ним бути укладений.
Із рішення суду на яке посилається позивач (справа №620/10031/23, https://reyestr.court.gov.ua/Review/119690709) вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 в період з 24.02.2022 року по момент фактичного звільнення 05.03.2023 року. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 21.12.2022 року №291 - звільнений у відставку на підставі п.п. «а» п. 2 ч. 4 ст. військовий обов`язок і військову службу» «за віком». 
Як встановлено судом вище, частина 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає підстави для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, а частина 5 названої статті Закону №2232-ХІІ встановлює підстави для припинення Контракту й звільнення з військової служби. 
Суд зазначає, що позивачем доказів незгоди із наказом про його звільнення не надано судом не встановлено, сам наказ оскаржений ОСОБА_1 не був. 
Позивач в позовній заяві посилається на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі №620/4969/23 встановлені обставини, що позивач працював за контрактом і був звільнений наказом військової частини НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , тому саме остання здійснювала розрахунок з позивачем. 
Водночас, у справі, що розглядається представником відповідача було надано копію ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2025 у справі №620/4969/23, з огляду на яку судом виправлено описку в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 й виключено фразу «за контрактом» (а.с. 94). 
Згідно з пунктами 2-4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частинами 1, 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Доказами в адміністративному судочинстві, відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Своєю чергою, відповідно до статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частинами першою, четвертою та сьомою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 
Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, враховуючи їх нормативно-правове регулювання, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки жодного належного та допустимого доказу того, що військовою частиною НОМЕР_1 з позивачем 24 лютого 2022 року було укладено контракт на проходження служби, не має. 
Оцінюючи інші доводи позовної заяви, суд зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність судових витрат позивача, їх розподіл не здійснюється.
Керуючись статтями 5, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання визнати факт укладення контракту на проходження військової служби у Збройних Силах України – відмовити повністю. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 . 
Дата складення повного рішення суду - 09.02.2026. 
Суддя Ю. О. Скалозуб