ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/2240/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №700/681/25 Категорія: 304090200  	Бесараб Н.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., в м. Черкаси, розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»  звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.09.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 373625200 на суму 14 000,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV6E67K.
Позивач зазначив, що, перед укладенням кредитного договору, відповідач, з метою отримання кредиту, самостійно за допомогою мережі інтернет: перейшла на офіційний сайт первісного кредитора - www.moneyveo.ua, - зареєструвалася на даному сайті, створивши особистий кабінет позичальника, - за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора заповнила та подала заявку на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, РНОКПП, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання, - пройшла належну перевірку (верифікацію), - ознайомилася та підтвердила згоду з офертою, індивідуальною частиною кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною Кредитного договору. Правила надання грошових коштів у кредит первісного кредитора, перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.moneyveo.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору, - отримав на номер телефону, вказаний у Заявці, персональний одноразовий ідентифікатор, який потім використав для підписання кредитного договору, - надала згоду (акцепт) на пропозицію (оферту) первісного кредитора щодо укладання кредитного договору (підписала кредитний договір одноразовим ідентифікатором).
Позивач також вказав, що саме відповідач ініціювала укладення кредитного договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений. У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строку та умов користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Позивачем доведено факт укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем.
Згідно з умовами кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 14 000,00 грн. 16.09.2021 на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача, яку вона вказала у заявці при укладенні договору.
Відповідач, згідно з умовами кредитного договору, зобов`язалася вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному кредитним договором. Проте, не виконала свого обов`язку та не повертала наданий їй кредит в строки, передбачені договором, у зв`язку із чим загальна сума заборгованості перед позивачем, на момент подання позовної заяви за кредитним договором, становила 58 892,40 грн, яка складається із: 14 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 44 892,40 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, яку позивач просив стягнути із ОСОБА_2 разом із 2422,40 грн судового збору та 7000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до позивача зазначено, що 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу 1 укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу 1. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 160 від 16.11.2021, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 23/0224-01. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Позивач вказав, що укладання договорів факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» та між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до виникнення кредитних правовідносин з позичальниками не можуть ставити під сумнів відступлення прав вимоги за такими договорами факторингу новому кредитору, оскільки станом на момент укладення подібних кредитних договорів договори факторингу були чинними. При цьому, право вимоги по кредитному договору було відступлено первісним кредитором на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» - на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», а в подальшому позивачу на підставі Реєстрів прав вимоги, які оформлені належним чином та саме з дати підписання реєстрів прав вимоги, тобто вже після укладення кредитного договору. Договір факторингу 1 та договір факторингу 2 є дійсними, відповідно до законодавства, містять істотні умови конкретного змісту щодо відступлення прав вимоги до боржників, що визначаються на момент переходу цих прав в порядку, передбаченому договорами факторингу, в тому числі вимог, прав і обов`язків сторін, які виникнуть після укладання цих договорів. Тобто, сторонами досягнуто згоди щодо предмета договору факторингу. З огляду на вищевикладене, умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть після дати підписання договорів факторингу. Такі умови договорів факторингу не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки. Крім того, додатковими угодами до договорів факторингу, строк дії договорів факторингу було продовжено, водночас умовами договору факторингу передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється саме в момент підписання відповідного Реєстру права вимоги, а не з дати укладення договору факторингу.
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Юніт Капітал» відмовлено. 
Стягнуто з позивача на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кредитний договір було укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 16.09.2021, тобто вже після укладення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору про відступлення прав вимоги №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Отже, вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_2 на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 не було, відтак сторони не могли передбачити, що 16.09.2021 цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем. Таким чином суд виснував, що у ТОВ «Юніт Капітал» відсутнє право на звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на його користь заборгованості за кредитним договором від 16.09.2021, так як, позивачем не доведено факт набуття ним права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 за договором №373625200 від 16.09.2021.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ТОВ «Юніт Капітал» подалоапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що у оскаржуваному рішенні суд не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, ухвалюючи рішення у справі фактично ухилився від вирішення спору по суті, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення заборгованості, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити в повному обсязі. Судові витрати, понесені позивачем в судах першої та апеляційної інстанції, які складаються із 2422,40 грн судового збору за подання позову, 3633,60 грн судового збору за подання скарги та 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, покласти на відповідача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом тривалого часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024 і саме умовами договору передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора у день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. 16.11.2021 первинний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підписали реєстр прав вимоги № 160 до договору факторингу 1, відповідно до якого останній набув право вимоги до відповідача на загальну суму 35 529,20 грн. Даний факт свідчить про те, що відступлення права вимоги здійснювалося не щодо майбутніх чи умовних зобов`язань, а конкретного, дійсного та чинного на той момент зобов`язання відповідача перед первинним кредитором. Таким чином, перехід права вимоги був спрямований на фактично існуюче зобов`язання, що підтверджує реальність предмета передачі та узгоджується з вимогами чинного законодавства щодо допустимості та правомірності відступлення права вимоги. Отже, факт підписання реєстру прав вимог після укладення кредитного договору, виключає сумніви щодо наявності у первинного кредитора прав, які могли бути передані фактору, та підтверджує, що перехід прав вимоги відбувся на законних підставах і в межах чинного договірного регулювання.
В подальшому 23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання договору факторингу 2, підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 23.02.2024 до договору факторингу 2, за яким від ТОВ «Таліон Плюс»до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
Надалі 04.06.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та скаржником укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю (далі – договір факторингу 3), відповідно до умов якого скаржнику відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач на виконання договору факторингу 3 підписали реєстр боржників до договору факторингу 3, за яким від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги.
Скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що з огляду на необхідність застосування до договору факторингу в тому числі положень ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору факторингу можуть бути, в тому числі права вимоги, які не існують на момент укладення самого договору, але які виникнуть або будуть набуті клієнтом у майбутньому. Більш того, положеннями ч. 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути також право вимоги, яке виникне в майбутньому – так звана майбутня вимога.
Апелянт у скарзі наводить практику судів апеляційної інстанції щодо переходу права вимоги за зобов`язаннями, які виникнуть у майбутньому.
В апеляційній скарзі зазначено, що у оскаржуваному рішенні судом першої інстанції встановлено, що право вимоги за кредитним договором перейшло на кожному етапі факторингового ланцюга, проте, ухвалюючи рішення, суд ствердив, що ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" право вимоги відносно ОСОБА_2 , як боржника у зобов`язанні, не набуло. Таким чином, висновки районного суду є суперечливими.
Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про неможливість переходу права вимоги, відмовляючи у задоволенні позовних вимог на підставі факту укладення договору факторингу, адже не врахував, що предметом договору є відступлення прав вимоги, які закріплені у реєстрі, який в свою чергу, належним чином оформлено та підписано сторонами в межах дії договору та подано разом з позовною заявою.
На переконання скаржника, правові висновки, про які йде мова у рішенні, прийняті за правовідносин, які за змістовним та суб`єктним та/або об`єктним критеріями не є подібними до спірних правовідносин у даній справі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Яресько Т.В. не погодився з доводами апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим. Просить в задоволенні скарги відмовити.
За правилами ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 58 892,40 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається із матеріалів справи та додатків до позовної заяви електронної справи, 16.09.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №373625200 у формі електронного документу з використанням електронного підпису (а.с. 16-24).
Відповідач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт товариства: www.moneyveo.ua, зареєструвалася на даному сайті, створивши Особистий кабінет позичальника, - за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора заповнив та подала заявку на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, РНОКПП, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання (додаток № 5). Вона пройшла належну перевірку (верифікацію), ознайомилася та підтвердила згоду з офертою, індивідуальною частиною кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику (додаток № 4), які є невід`ємною частиною кредитного договору, отримамала на номер телефону, вказаний у заявці, персональний одноразовий ідентифікатор, який потім використала для підписання кредитного договору. Також надала згоду (акцепт) на пропозицію (оферту) первісного кредитора щодо укладання кредитного договору, підписала кредитний договір одноразовим ідентифікатором (додаток №3) електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора.
Відповідно до умов п. 1.1 договору кредитної лінії № 373625200 від 16.09.2021 року за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 18 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».
Відповідно до п. 1.3 договору кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 14 000,00 одразу після укладення договору, який має бути повернено до 14.10.2021 р..
Сторони узгодили розмір та порядок нарахування і сплати процентів за користування коштами, котрий залежить від періоду користування кредитними коштами.
16.09.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 14 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням (додаток №9).
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого (п. 2.1) клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (додаток №12).
28.11.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, за умовами якої строк дії основного договору визначений до 31.12.2020 року (додаток №12).
31.12.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, за умовами якої строк дії основного договору визначений до 31.12.2021 (додаток №12).
31.12.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, за умовами якої строк дії основного договору визначений до 31.12.2022 (додаток №12).
31.12.2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, за умовами якої строк дії основного договору визначений до 31.12.2023 року (додаток №12).
31.12.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, за умовами якої строк дії основного договору визначений до 31.12.2024 року (додаток №12).
Отже, відповідно до вказаних додаткових угод строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року неодноразово продовжувався.
Відповідно до реєстру права вимоги № 160 від 16.11.2021 на умовах договору клієнт відступає фактору наступні права вимоги до божників, в тому числі щодо ОСОБА_2 №560, (додаток 13)
23.02.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого, у п. 2.1, визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. (додаток №15)
Відповідно до реєстру права вимоги № 1 від 23.02.2024 на умовах договору клієнт відступає фактору наступні права вимоги до божників, в тому числі щодо ОСОБА_2 № 3 318, (додаток 16)
04.06.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25- Ю (додаток №18).
Також між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» підписаний акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 04/06/25- Ю, за змістом якого фактор прийняв реєстр боржників (додаток 20).
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 04.04.2025 04/06/25-Ю клієнт відступає фактору право вимоги заборгованостей до боржників-позичальників на умовах, передбачених договором факторингу згідно з насткпним реєстром боржників, в тому числі щодо ОСОБА_2 № 9043. (додаток 19)
З аналізу змісту договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, витягу з реєстру прав вимог № 160 від 16.11.2021, договору факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024, витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024, договору факторингу № 04/06/25- Ю, витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 04.04.2025 04/06/25- Ювбачається, що до позивача у справі перешли права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №373625200 від 16.09.2021, що спростовує висновки суду першої інстанції про недоведеність цієї обставини.
Із копії актового запису про шлюб №1001 від 23.07.2023, зареєстрованого Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вбачається, що відповідач 23.07.2023 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 у зв`язку із чим змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». (а.с. 135-136)
Апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи наявний запис у реєстрі боржників про перехід права вимоги до боржника ОСОБА_2 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача у цій справі ТОВ «Юніт Капітал» на суму 58 892,40 грн.
При цьому, позивачем набуто право грошової вимоги за кредитним договором №373625200 від 16.09.2021 внаслідок переходу права від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за договором факторингу № 04/06/25- Ю від 04.06.2025, на підтвердження чого надано копії вказаних договорів та додаткових угод про продовження строків їх дії.
Відповідно до п. 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеним між ТОВ «Таліон Плюс» з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - право вимоги від клієнта до фактора переходить в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку.
Аналогічні приписи містять і інші договори факторингу, якими позивач підтверджує своє право вимоги щодо кредитних зобов`язань відповідача.
Відповідач належним чином зобов`язання по поверненню коштів за кредитним договором не виконав у зв`язку з чим позивач, як новий кредитор, звернувся до суду з позовом у цій справі про стягнення боргу, що складається з тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Крім того, статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач, як позичальник, отримала кошти за кредитним договором та не повернула їх у визначені строки, не сплативши погоджені сторонами договору відсотки по кредиту, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеними договорами факторингу.
Таким чином, відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення.
При цьому доказів виконання наявних грошових зобов`язань ні перед позивачем у справі, ні перед попередніми кредиторами відповідачем суду не надано.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції у справі про те, що кредитний договір укладений з відповідачем пізніше, ніж договір факторингу, за яким позивач набув права вимоги до відповідача, адже, як обґрунтовано зауважує скаржник, надані договори факторингу є рамковими угодами та підтверджують згоду їх сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, зокрема, 28.11.2018 по 31.12.2024 року.
Тобто приписи відповідних договорів факторингу діють не лише під час їх укладення, а й протягом усього періоду строку дії таких правочинів. Відтак, права вимоги за кредитними договорами, які було укладено пізніше, ніж відповідний договір факторингу, можуть бути відступлені у порядку, визначеному такими договорами факторингу у спосіб укладення додаткових угод до них під час строку їх дії, що й мало місце у даній справі.
Отже, відповідні висновки суду першої інстанції про неможливість переходу права вимоги до відповідача у справі за правочином, який укладено раніше, ніж договір, права за яким передаються, є такими, що суперечать обставинам справи, з яких вбачається продовження строку дії договорів факторингу і на період часу, коли укладався кредитний договір з відповідачем.
Апеляційний суд вважає, що відповідні договори факторингу, внаслідок укладення яких позивач набув права вимоги до відповідача у справі, є чинними та перед судом заінтересованими особами питання про визнання їх недійсними не порушувалося.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2025 року у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.
На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог у справі з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 6 056,00 грн (2422,4+3633,6) грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Доказів наявності у відповідача обумовлених законодавством пільг по сплаті судового збору матеріали справи не містять.
Вирішуючи питання в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу, заявлену позивачем у суді першої інстанції у розмірі 7 000,00 грн., апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 року у справі №2040/6747/18.
На підтвердження надання правової допомоги в суді першої інстанції позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 (додаток №25), копію акта прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 року (додаток №27), копія додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 (додаток №26), копію довіреності від 05.06.2025 року (додаток №29), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності (додаток №28).
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_7 ) на корить ТОВ «Юніт Капітал» понесені у даній справі в суді першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 3 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити.
Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №373625200 від 16.09.2021 у розмірі 58 892,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Юніт Капітал» 6 056, 00 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій, та 3 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді: