П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/19928/25	

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,
повний текст судового рішення
складено 20.08.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Димерлія О.О.,
суддів: Вербицької Н.В., Шляхтицького О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України, Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 у справі №420/19928/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» Центр оцінювання функціонального стану особи, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
23.06.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонального особи №3946 від 31.01.2025, прийнятого Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» Центру оцінювання функціонального стану особи про не встановлення групи інвалідності та відсутність підстав визнання особи з інвалідністю ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити з 31.03.2025 пенсійні виплати за другою групою інвалідності ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» Центр оцінювання функціонального стану особи, внести дані через електронну систему охорони здоров`я в Централізований банк даних з проблем інвалідності, про встановлення другої групи інвалідності безстроково ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Пенсійний фонд України внести дані у реєстр застрахованих осіб (РЗО) функціональну підсистему Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про присвоєння статусу пенсіонера по інвалідності довічно ОСОБА_1 ;
- визнати рішення Одеської обласної медико-соціальної експертної комісії №1 Міністерства охорони здоров`я України від 30.06.2020 про встановлення другої групи інвалідності безстроково ОСОБА_1 дійсним і таким, що має юридичну силу.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про безпідставність позбавлення його інвалідності. Означене слугувало підставою для протиправного прининення виплати пенсії. Як стверджує ОСОБА_1 , він не подавав заяву про перегляд інвалідності, не направлявся на оцінювання своїм лікарем, не проходив огляд і не був повідомлений про початок або результати відповідної процедури. Експерта комісія не запитувала у лікаря будь-яку медичну документацію стосовно ОСОБА_1 .  
Відповідач – Пенсійний фонд України з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, вказуючи, що в Реєстрі застрахованих осіб не відображаючться відомості стосонво виду пенсійної виплати. Також, суб`єкт владних повноважень зазначає про правомірність припинення ОСОБА_1 виплати пенсії по інвалідності. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 у справі №420/19928/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонального особи №3946 від 31.01.2025, прийняте Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» Центру оцінювання функціонального стану особи про не встановлення групи інвалідності та відсутність підстав визнання особи з інвалідністю ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити з 31.03.2025 пенсійні виплати за другою групою інвалідності ОСОБА_1 .
Зобов`язано Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» Центр оцінювання функціонального стану особи внести дані через електронну систему охорони здоров`я в Централізований банк даних з проблем інвалідності, про встановлення другої групи інвалідності безстроково ОСОБА_1 .
Зобов`язано Пенсійний фонд України внести дані у реєстр застрахованих осіб (РЗО) – функціональну підсистему Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про присвоєння статусу пенсіонера по інвалідності довічно ОСОБА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи означене рішення в частині задоволених позовних вимог суд першої інстанції вказав, що Державною установою "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" при прийнятті оскаржуваного рішення порушено процедуру проведення перевірки обгрунтованості рішень та/або перегляду шляхом проведення медико-соціальної експертизи стосовно позивача. Позовну вимогу про зобов`язання ГУПФ України в Одеській області поновити з 31.03.2025 пенсійні виплати за другою групою інвалідності ОСОБА_1 суд першої інстанції вважав похідною, а тому також задовольнив її. Крім того, окружний адміністративний суд вказав, що немає підстав для повернення позивачем отриманої пенсіфї за спірний період. До того ж, на думку суду першої інстанції, відомості про позивача, як особу з інвалідністю, мають бути внесені до реєстру застрахованих осіб.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідачами подано апеляційні скарги в яких, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначає, що окружний адміністративний суд не розглядав позовну вимогу про визнання протиправними дій або бездіяльності органу Пенсійного фонду в частині припинення позивачу виплати пенсії/відмови у поновленні виплати пенсії, а тому безпідставним є задоволення позовної вимоги щодо поновлення пенсійних виплат за другою групою інвалідності як похідної. У межах розгляду справи судом першої інстанції не встановлено жодних протиправних дій або протиправної бездіяльності з боку ГУ ПФУ в Одеській області та протиправно втрутився в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. 
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги Пенсійний фонд України вказує, що правомірність дій ГУ ПФУ в Одеській області щодо припинення позивачу виплати пенсії та внесення відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб не оскаржувались та не були предметом дослідження судом, такі дії не визнано неправомірними. Також, судом першої інстанції не надано належної оцінки законодавчому врегулюванню порядку формування реєстру застрахованих осіб, накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат та порядку надання інформації з реєстру застрахованих осіб, який визначено Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1. Окружним адміністративним судом не враховано, що отримання органом Пенсійного фонду витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи “Український державний науково-дослідний інститут медикосоціальних проблем інвалідності МОЗ України” Центру оцінювання функціонального стану особи про відновлення статусу ОСОБА_1 , як особи з інвалідністю, та внесення цих даних через електронну систему охорони здоров`я в Централізований банк даних з проблем інвалідності, автоматично буде мати наслідком поновлення виплати пенсії та внесення даних в реєстр застрахованих осіб. Будь-яких підстав уважати, що після внесення Державною установою “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України” даних про відновлення статусу позивача через електронну систему охорони здоров`я в Централізований банк даних з проблем інвалідності Пенсійним фондом України буде порушено права ОСОБА_1 у суду не було, а тому судом задоволенні позовні вимоги на майбутнє. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» зауважує, що з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338, яка набула чинності з 01.01.2025, Державним бюро розслідувань надіслано до ДУ «УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ УКРАЇНИ», на який з 01.01.2025 покладено права та обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи, постанову від 31.01.2025, прийняту в рамках кримінального провадження № 62024000000000923. У зв`язку з чим, експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи законно та в межах повноважень визначених чинним законодавством проведено ретельний аналіз документів медико-експертної справи ОСОБА_1 на підтвердження законних підстав експертного рішення МСЕК щодо встановлення йому групи інвалідності. За наслідком проведеного аналізу медико-експертної справи ОСОБА_1 експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи ЦОФСО встановлено, що ІІ група інвалідності безстроково, загальне захворювання, позивачу встановлено необґрунтовано. Враховуючи дані наявної медичної документації та обстеження, які наявні в медичній справі ОСОБА_1 , з`ясовано, що немає підстав для визнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю. Як стверджує відповідач, ступені функціональних порушень органів та систем, зазначені у діагнозі ОСОБА_1 , а також відповідний ступінь обмеження життєдіяльності, не відповідають критеріям для визначення групи інвалідності. Враховуючи вищезазначене, рішення про встановлення групи інвалідності позивачу скасовано цілком законно та обґрунтовано. При цьому, на думку суб`єкта владних повноважень, ним дотримано усіх адміністративних процедур під час прийняття оскаржуваного акту індивідуальної дії. 
У свою чергу, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подано відзиви на апеляційні скарги, у яких позивач вказує, що наведені відповідачами в апеляційних скаргах доводи є безпідставними. На думку позивача, судом першої інстанції рішення прийнято з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права.
В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, судом апеляційної інстанції установлено наступне. 
Зокрема, колегією суддів з`ясовано, що 30.06.2020 ОСОБА_1 установлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААб №730068.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності (2грн., загальне захворювання), у зв`язку з чим 29.07.2020 йому видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 (серія НОМЕР_2 ).
За фактичними обставинами справи, рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 31.01.2025 №3946 ОСОБА_1 з 30.06.2020 скасовано інвалідність. 
У зв`язку з надходженням такого рішення до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_1 з 01.04.2025 припинено виплату пенсії. 
Уважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційних скарг колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З метою забезпечення належного захисту прав та законних інтересів громадян України, посилення протидії корупції в державних органах, недопущення зловживань у сфері медико-соціальної експертизи Радою національної безпеки і оборони України 22.10.2024 прийнято рішення «Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів».
Означене рішення введено в дію Указом Президента України від 22.10.2024 №732/2024.
Пунктом 1 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024 «Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів» рекомендовано Офісу Генерального прокурора, Службі безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національній поліції України, Національному антикорупційному бюро України прозвітувати у місячний строк про вжиті заходи реагування щодо виявлення, розслідування та протидії корупційним й іншим кримінальним правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів. За результатами проведеної роботи запропонувати відповідні кадрові та організаційні рішення.
Підпукнтами «б-ґ» пункту 2 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024 «Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів» Кабінету Міністрів України рекомендовано: 
- забезпечити утворення Міністерством охорони здоров`я України разом з Державним бюро розслідування, Службою безпеки України, Національною поліцією України, обласними, Київською міською військовими адміністраціями у тижневий строк робочих груп із перевірки рішень медико-соціальних експертних комісій щодо встановлення інвалідності посадовим особам відповідних державних органів (далі - робочі групи);
- у тримісячний строк доповідь про результати перевірки робочими групами обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій щодо встановлення інвалідності посадовим особам державних органів, у разі виявлення фактів необґрунтованого прийняття таких рішень - ініціювання їх перегляду в установленому порядку та інформування за наявності підстав правоохоронних органів, а також інших уповноважених органів для вжиття ними відповідних заходів реагування;
- підготовку та подання Міністерством охорони здоров`я України разом з Міністерством цифрової трансформації України на розгляд Кабінету Міністрів України у двотижневий строк плану цифровізації проходження всіх етапів медико-соціальних експертних комісій;
- проведення разом із Пенсійним фондом України, Державним бюро розслідувань, Національною поліцією України, Службою безпеки України у тижневий строк аудиту нарахувань пенсійних виплат по інвалідності посадовим особам державних органів.
На виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024 «Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів» Кабінетом Міністрів України прийнято постанови від 25.10.2024 № 1207 «Про внесення зміни до пункту 4 Положення про медико-соціальну експертизу», від 08.11.2024 №1276 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317».
26.10.2024 Міністерством охорони здоров`я України видано наказ №1809 «Про покладання прав та обов`язків Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ».
Пунктом 1 цього наказу права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ покладено на державну установу "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" з дати підписання цього наказу.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 26.10.2024 №1809 «Про покладання прав та обов`язків Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ» також затверджено Положення про Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ.
У пункті 5 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 26.10.2024 №1809 вказано про необхідність виконуючій обов`язки державного закладу "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України" (Валентині Зражевській) протягом двох робочих днів з дати підписання цього наказу забезпечити передачу медико-експертних справ, скарг та документів, які пов`язані з виконанням повноважень Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, до державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" згідно з актом приймання-передачі.
Перелік повновежень, якими наділено комісією визначено в пункті 11 Положення про Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 26.10.2024 №1809, згідно із яким комісія:
- здійснює організаційно-методичне керівництво обласними, Київським та Севастопольським міськими центрами (бюро) медико-соціальної експертизи;
- розробляє комплексні заходи щодо профілактики і зниження рівня інвалідності, а також удосконалення порядку проведення реабілітації осіб з інвалідністю;
- проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними медико-соціальними експертними комісіями і в разі потреби скасовує їх;
- узагальнює та аналізує випадки необґрунтованого прийняття рішень обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними комісіями та направлення осіб лікарсько-консультативними комісіями на огляд до комісій для встановлення інвалідності;
- повторно оглядає осіб, які оскаржили рішення обласних, Київської та Севастопольської центральних міських комісій, перевіряє якість розроблених ними індивідуальних програм реабілітації, здійснює контроль за повнотою і якістю виконання програми;
- проводить у складних випадках огляд хворих та осіб з інвалідністю за направленнями обласних, Київського та Севастопольського міських центрів (бюро) медико-соціальної експертизи;
- надає консультаційну допомогу фахівцям з питань проведення медико-соціальної експертизи та обласним, Київській та Севастопольській центральним міським комісіям;
- направляє в особливо складних випадках осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова;
- на виконання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді або за запитом правоохоронних органів / органів спеціального призначення з правоохоронними функціями відповідно до абзацу четвертого пункту 13 цього Положення проводить перевірку обґрунтованості рішень та/або переогляд шляхом проведення медико-соціальної експертизи стосовно відповідної особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, і приймає відповідні рішення. Медико-соціальна експертиза проводиться на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень на базі державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова. За результатом переогляду Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ приймає рішення щодо скасування, підтвердження, зміни попереднього висновку або формування нового висновку. У разі відмови особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, від повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень та/або неприбуття такої особи, крім випадків наявності виключних підстав, до державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова приймається рішення про скасування попереднього рішення комісії. Виключними підставами для перенесення строку проведення повного медичного обстеження є відрядження, тимчасова непрацездатність або мобілізація до Збройних Сил;
- забезпечує здійснення обміну інформацією з питань, пов`язаних з організацією проведення медико-соціальної експертизи, відповідно до наказу МОЗ про покладення обов`язків Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ;
- впроваджує у практику роботи комісій наукові принципи і методи, розроблені науково-дослідними інститутами, готує пропозиції щодо вдосконалення медико-соціальної експертизи, узагальнює і поширює передовий досвід роботи;
- бере участь в акредитації обласних. Київського та Севастопольського міських центрів (бюро) медико-соціальної експертизи та атестації лікарів, які входять до складу комісій, вживає заходів до підвищення їх кваліфікації;
- проводить разом з профспілковими та громадськими організаціями осіб з інвалідністю конференції, наради, семінари з питань профілактики інвалідності, реабілітації та адаптації осіб з інвалідністю;
- бере участь у здійсненні заходів щодо профілактики інвалідності.
Пунктом 12 Положення про Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 26.10.2024 №1809, передбачено, що комісія має право:
- одержувати від державних органів, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і виду їх діяльності відомості, необхідні для роботи комісій;
- направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, до лікувально-профілактичних закладів для проведення огляду з метою уточнення діагнозу і призначення відповідного лікування;
- подавати державним органам необхідні матеріали для вжиття щодо посадових осіб підприємств, установ та організацій, що порушують права осіб з інвалідністю, заходів впливу;
- допускати за письмовою заявою особи, що звертається для встановлення інвалідності, довірену особу на засідання комісії.
За фактичними обставинами справи, Службою безпеки України на адресу Міністерства охорони здоров`я України скеровано листи від 04.11.2024 №14/1-6971 щодо перевірки достатності підстав для встановлення груп інвалідності посадовим особам відповідних державних органів і місцевого самоврядування, від 06.11.2024 №10-2-02-01-27449 щодо перевірки достовірності діагнозів та достатності підстав для встановлення групи інвалідності особам з числа працівників державних і правоохоронних органів.
Як установлено колегією суддів, у переліку посадових осіб, яким встановлена інвалідність, також наявний ОСОБА_1 , посада – старший державний інспектор відділу митного оформлення №1 митного поста «Одеса-внутрішній», ІІ група інвалідності, дата отримання 30.06.2020, безстроково. 
У свою чергу, Міністерством охорони здоров`я України на адресу Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України та Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» скеровано листи від 12.11.2024 №25/42780/2-24, від 08.11.2024 №25/42372/2-24, якими доручено здійснити перевірку обґрунтованості рішень щодо зазначених у додатках осіб, а у разі необхідності провести переогляд осіб, шляхом проведення медико-соціальної експертизи таких осіб і прийняти відповідні рішення. 
Однак, 01.01.2025 набули чинності положення постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи», якою затверджено: Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії встановлення інвалідності. 
Абзацами 2 та 6 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» установлено, що повноваження, права і обов`язки медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи, а також повноваження, права і обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я припиняються 31.12.2024. 
Перевірка обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій, прийнятих до моменту припинення їх повноважень, прав і обов`язків, проводиться Центром оцінювання функціонального стану особи в порядку, встановленому для перевірки обґрунтованості рішень експертних команд відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою. 
Пунктом 10 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що рішення про встановлення інвалідності, прийняті до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 р. № 1338 “Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи”, переглядаються Центром оцінювання функціонального стану особи з дотриманням вимог, встановлених цим Порядком.
Як з`ясовано колегією суддів, експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи Центром оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» здійснено перевірку підстав експертного рішення МСЕК від 30.06.2020 щодо встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності.
За наслідком такої перевірки 31.01.2025 прийнято рішення №3946, у якому зазначено, що групу інвалідності не встановлено, не має підстав визнати особою з інвалідністю.
У матеріалах справи наявний Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надається до територіальних органів Пенсійного фонду України (т.І а.с.17).
З огляду не необхідність з`ясування усіх фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, який виник між учасниками судового процесу, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2025 у справі №420/19928/25 визнано обов`язковою явку повноважного представника Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» у судове засідання на 27.11.2025 о 10год. 00хв.
Зобов`язано Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» забезпечити явку повноважного представника у відкрите судове засідання в П`ятому апеляційному адміністративному суді на 27.11.2025 о 10год. 00хв. у залі судових засідань №3.
Попереджено особу, явку якої визнано обов`язковою, що у разі не виконання вимог даного судового рішення без поважних причин або без повідомлення про причини не виконання, до них може бути застосовано заходи процесуального примусу, визначені статтями 148-149 КАС України.
Також, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2025 у справі №420/19928/25 витребувано від Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» належним чином засвідчені копії матеріалів, які слугували підставою для прийняття рішення №3946 від 31.01.2025 про не встановлення групи інвалідності та відсутність підстав визнання особи з інвалідністю ОСОБА_1 і мотивоване рішення №3946 від 31.01.2025 про не встановлення групи інвалідності та відсутність підстав визнання особи з інвалідністю ОСОБА_1 .
Такі ухвали Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» отримано своєчасно.
Натомість, вимоги вищевказаних судових актів суб`єктом владних повноважень проігноровано та жодних доказів на підтвердження обгрунтованості та вмотивованості оскаржуваного в даній справі індивідуального акту до суду апеляційної інстанції не подано. 
Колегія суддів зазначає, що прийняття будь-яким суб`єктом владних повноважень певного рішення лише на основі внутрішнього переконання та суб`єктивного ставлення до ситуації/події, проте без належного підкріплення цього рішення підставами для його існування, не може бути легітимізовано посиланням на наявність «обґрунтованого сумніву» та може призвести до можливих зловживань та порушити принципи належного урядування та верховенства права.
Загалом, обґрунтований сумнів - це певний стандарт доведення, що означає, що позиція сторони має бути доведена чи представлена в тій мірі, що у «розсудливої людини» не може лишатися «розумного сумніву», щодо вказаної обставини/позиції.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової оцінки. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб позиція однієї з сторін (тим більше суб`єкта владних повноважень) була лише більш вірогідною. 
За приписами ч.2 ст.78 КАС України   в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Однак, ані під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, ані під час її перегляду в апеляційному порядку суб`єктом владних повноважень на виконання вимог ч.2 ст.78 КАС України    не подано жодних доказів на підтвердження обгрунтованості та вмотивованості оскаржуваного в даній справі рішення Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» №3946 від 31.01.2025.
Означене призводить до протиправності індивідуального акту суб`єкта владних повноважень. 
У контексті означеного колегія суддів уважає за необхідне також вказати, що саме собою подання Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 у справі №420/19928/25 із відображенням у ній власної позиції, не є свідченням правомірності прийняття оскаржуваного рішення №3946 від 31.01.2025.
Крім того, колегія суддів уважає за необхідне вказати, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
З приводу вказаного принципу Верховний Суд у постанові від 18.05.2022 у справі №280/988/19  сформулював правовий висновок, відповідно до якого дотримання необхідного (справедливого) балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами (принципу пропорційності) є важливою вимогою громадянського суспільства, демократичної, соціальної та правової держави та складовою принципу верховенства права. Критеріями дотримання такого балансу є наявність виправданого втручання суб`єкта владних повноважень у право особи та обов`язковість дотримання розумного співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається для захисту суспільного (публічного) інтересу, та засобами, які використовуються для її досягнення.
15.12.2023 набрав чинності Закон України «Про адміністративну процедуру», який упорядковує відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у спосіб прийняття й виконання адміністративних актів (частина перша статті 1 Закону України «Про адміністративну процедуру»).
Згідно положень статті 4 цього Закону України «Про адміністративну процедуру» принципами адміністративної процедури є:
1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності;
2) рівність перед законом;
3) обґрунтованість;
4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу;
5) добросовісність і розсудливість;
6) пропорційність;
7) відкритість;
8) своєчасність і розумний строк;
9) ефективність;
10) презумпція правомірності дій та вимог особи;
11) офіційність;
12)  гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні;
13) гарантування ефективних засобів правового захисту.
Зміст наведених вище принципів адміністративної процедури, а також обов`язки, покладені на суб`єкта владних повноважень з метою їх належної реалізації, деталізовано у статтях 5-18 Закону України «Про адміністративну процедуру». Ці положення визначають стандарти діяльності адміністративного органу під час розгляду адміністративних справ, зокрема, щодо дотримання принципів законності, обґрунтованості рішень та забезпечення участі особи у провадженні.
Частинами першою-третьою статті 8 Закону України «Про адміністративну процедуру» встановлено, що адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган зобов`язаний у порядку, встановленому законом, забезпечувати реалізацію права особи на доступ до інформації, що пов`язана з прийняттям та виконанням адміністративного акта стосовно неї. Учасник адміністративного провадження має право знати про початок адміністративного провадження та про своє право на участь у такому провадженні, а також право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 17 Закону України «Про адміністративну процедуру» особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи. Адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків.
Таким чином, при оцінці правомірності дій адміністративного органу у межах цієї справи, слід враховувати не лише дотримання формальних вимог законодавства, але й змістовну відповідність дій органу зазначеним принципам, що забезпечують справедливий баланс між публічними і приватними інтересами та гарантують належний рівень захисту прав особи.
Однак, за наслідком з`ясування фактичних обставин справи колегегією суддів установлено, що суб`єктом владних повноважень не надано ОСОБА_1 жодної інформації про його права та обов`язки в адміністративній процедурі, не повідомив його про право на участь у такому провадженні, а також про право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи.
З огляду на вищевикладене, рішення Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» №3946 від 31.01.2025 є проиправним та підлягає скасуванню.
Пунктом 55 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338, передбачено, що у триденний строк надсилається витяг з рішення, що формується в електронній системі у зв`язку з прийнятим рішенням, до територіального органу Пенсійного фонду України або структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (для осіб, у яких причиною інвалідності є інвалідність з дитинства).
Згідно фактичних обставин справи, отримавши рішення Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» №3946 від 31.01.2025 органом Пенсійного фонду 01.04.2025 було припинено ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності та внесено до Реєстру застрахованих осіб відповідні зміни. 
Тобто, підставою для припинення ОСОБА_1 виплати пенсії по інвалідності та внесення до Реєстру застрахованих осіб відповідних змін слугувало саме рішення від 31.01.2025 №3946 щодо скасування ОСОБА_1 з 30.06.2020 ІІ групи інвалідності, яке, як встановлено вище, є протиправним.
Відповідно до п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Пов`язаними між собою можна уважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних.
Апеляційний адміністративний суд зазначає, що в позовній заяві ОСОБА_1 заявлено кілька вимог, які виникли із спільного юридичного факту, тобто матю єдину підставу позову.
У даному випадку, основною позовною вимогою є визнання протиправним та скасування рішення Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» №3946 від 31.01.2025, а похідними – зобов`язання органів Пенсійного фонду поновити виплату пенсії по інвалідності та внести до Реєстру застрахованих осіб відповідних змін.
Отже, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення основної позовної вимоги, то похідні позовні вимоги також підлягають задоволенню. 
При цьому, апеляційний адміністративний суд вказує про безпідставність висновку суду першої інстанції про те, що Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» порушено процедуру проведення перевірки обгрунтованості рішень та/або перегляду шляхом проведення медико-соціальної експертизи, оскільки як з`ясовано колегією суддів підставою для ініціювання такої перевірки були листи Служби безпеки України від 04.11.2024 №14/1-6971 щодо перевірки достатності підстав для встановлення груп інвалідності посадовим особам відповідних державних органів і місцевого самоврядування, від 06.11.2024 №10-2-02-01-27449 щодо перевірки достовірності діагнозів та достатності підстав для встановлення групи інвалідності особам з числа працівників державних і правоохоронних органів.
До того ж, слід вказати, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №62024000000000923 від 21.10.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч.1 ст. 366-2, ч. 2, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України.
У межах означеного провадження старшим слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань винесено постанову від 31.01.2025 щодо залучення у кримінальному провадженні №62024000000000923 від 21.10.2024 в якості спеціалістів для проведення дослідження працівників ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України».
На дослідження спеціалістів поставлено питання щодо обгрунтованості прийняття рішення медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності, зокрема, ОСОБА_1 . 
Наведені обставини у повному обсязі відповідають дослідженим вище законодавчим приписам та свідчать про неправильність позиції як позивача так і окружного адміністративного суду у відповідній частині правовідносин. 
У контексті вирішення даного спору не є юридично спроможним також висновок суду першої інстанції та довід позивача про те, що стосовно ОСОБА_1 проводилось оцінювання особи на предмет наявності захворювання, яке дає право на встановлення ІІ групи інвалідності, адже в даному випадку проводилась перевірка обґрунтованості рішення, прийнятого медико-соціальною експертною комісією.
Як передбачено пунктом 8 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338, якщо за результатами перевірки обґрунтованості прийнято рішення про необхідність проведення повторного оцінювання особи, про це повідомляється особі, повторне оцінювання якої повинне бути проведено, на адресу її електронної пошти, а в разі відсутності електронної пошти - шляхом надсилання в паперовій формі протягом п`яти календарних днів засобами поштового зв`язку рекомендованого листа з повідомленням про вручення на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), а також відображається в електронній системі щодо оцінювання повсякденного функціонування особи для лікаря, який направив на оцінювання, щодо якого проводиться перевірка обґрунтованості рішення. Оцінювання в такому випадку здійснюється на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та необхідних досліджень, проведених на базі державної установи “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України” або Вінницького національного медичного університету імені М. І. Пирогова.
Тобто, про проведення повторного оцінювання особа повідомляється лише в разі прийняття про це рішення.
За фактичними обставинами справи, у досліджуваній ситуації рішення про необхідність проведення повторного оцінювання ОСОБА_1 не приймалось, а здійснювалась перевірка обґрунтованості рішеня, прийнятого медико-соціальною експертною комісією, а тому є безпідставними доводи позивача та висновок суду першої інстанції в досліджуваній частині правовідносин. 
Надаючи оцінку правовідносинам в контексті позовної вимоги ОСОБА_1 , стосовно поновлення виплати пенсії, окружним адміністративним судом помилково досліджувались законодавчі приписи передбачені статтею 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де встановлено наступне: «Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати».
З цього приводу, колегія суддів вказує, що в даному випадку не є спірним питання відносно утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій, визначений згаданою више статтею Закону. Позивач просив поновити йому раніше встановлені пенсійні виплати. Тому, судом першої інстанції, в досліджуваній частині правовідносин, застосувано закон, який не підлягає застосуванню.
Між тим, колегія суддів уважає безпідставним посилання органів Пенсійного фонду на те, що питання припинення позивачу виплати пенсії та внесення відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб не оскаржувались та не були предметом дослідження судом, і такі дії не визнано неправомірними. 
У відповідь на вказане, суд апеляційної іцнстанції звертає увагу на наступне. 
На підставі рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонального особи №3946 від 31.01.2025, прийнятого Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» Центру оцінювання функціонального стану особи про не встановлення групи інвалідності та відсутність підстав визнання особи з інвалідністю ОСОБА_1 , Пенійним фондом України виключено позивача з реєстру застрахованих осіб, що є функціональною підсистемою Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Разом з тим, реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, задоволення похідних вимог ОСОБА_1 щодо поновлення виплати пенсії та внесення до Реєстру застрахованих осіб відповідних змін, залежить виключно від Пенсійного фонду і його структурних підрозділів. 
Апеляційний адміністративний суд уважає безпідставним довід ГУ ПФУ в Одеській області відносно наявності в нього в досліджуваних правовідносинах дискреційних повноважень, з огляду на таке. 
Згідно із пунктом 7 частини 1 статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» дискреційне повноваження - це повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення  відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.
Комітетом Міністрів Ради Європи у рекомендаціях № R (80) 2 сформульовано принципи, які слугують змістовними гарантіями ухвалення справедливого рішення. Здійснюючи дискреційні повноваження адміністративний орган: переслідує лише ту мету, задля якої його наділено такими повноваженнями: дотримується принципу об`єктивності й безсторонності, враховуючи лише ті чинники, які - стосуються конкретної справи; дотримується принципу рівності перед законом, не допускаючи несправедливої дискримінації; забезпечує належну рівновагу між несприятливими наслідками, які його рішення може мати для прав, свобод чи інтересів осіб, та переслідуваною при цьому метою: приймає своє рішення в межах строку, прийнятного під кутом зору питання, яке вирішується; забезпечує послідовне застосування загальних адміністративних приписів з одночасним врахуванням конкретних обставин кожної справи.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.
Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку так, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
Під дискреційним повноваженням слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. 
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. 
Повноваження суду при вирішенні справи визначено статтею 245 КАС України, відповідно до якої у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, у тому числі, про зобов`язання вчинити певні дії.
За наслідками дослідження законодавчих приписів у контексі спірних правовідносин, апеляційним судом установлено, що в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не наділено повноваженнями самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
У досліджуваних правовідносинах у суб`єкта владних повноважень є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки, зокрема, поновити ОСОБА_1 виплату пенсії та внести до Реєстру застрахованих осіб відповідні зміни. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 у справі №420/19928/25 в частині відмови в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 не оскаржується, а тому відповідним обставинам колегією суддів оцінка не надається. 
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.
Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 1 якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. 
Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Як установлено колегією суддів, викладені Одеським окружним адміністративним судом в оскаржуваному рішенні від 20.08.2025 у справі №420/19928/25 висновки не в повній мірі відповідають обставинам справи, судом першої інстанції до спірних правовідносин застосовано закон, який не підлягає застосуванню, а тому мотивувальна частина такого судового акту підлягає зміні. 
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» задовольнити частково. 
Змінити мотивувальну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 у справі №420/19928/25 щодо задоволення позовних вимог.
Викласти мотивувальну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 у справі №420/19928/25 щодо задоволення позовних вимог в редакції мотивувальної частини даного судового рішення. 
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 у справі №420/19928/25 залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	Н.В. Вербицька    О.І. Шляхтицький