Справа № 536/53/25
Провадження № 2/536/43/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Баранської Ж.О., за участю секретаря судових засідань Волошиної А.В., за участю відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції засобами системи відеоконференцзв`язку за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»» звернувся до суду з позовом, де просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 9986283 від 19 березня 2023 року в сумі 29330, 00 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2422, 40 грн.
Свої позовні вимоги позивач мотивував наступним. Так, 19 березня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено кредитний договір № 9986283, згідно з умовами якого відповідач отримав в кредит 7 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому були перераховані кошти відповідно до умов п. 2.1 договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки. 
У подальшому, а саме, 26 липня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»» укладено договір відступлення прав вимоги № 101-МЛ, за умовами якого відбулося відступлення прав вимоги ТОВ «Мілоан» до ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором на загальну суму 29330, 00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 7000 грн., простроченої заборгованості за відсотками в сумі 21 000 грн., а також за комісією 1330 грн. 
Позивачем на адресу відповідача було направлено письмову претензію від 02.12.2024 року щодо погашення існуючої заборгованості, однак відповідач своїх зобов`язань за договором так і не виконав, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду.
09 січня 2025 року суддею постановлено ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі.
20 січня 2025 року засобами підсистеми «Електронний суд» відповідачем подано відзив на позовну заяву, де він заперечував проти задоволення позову, посилаючись на наступне. Так, матеріали позову не містять належних доказів на підтвердження факту укладення ТОВ «Мілоан» з відповідачем кредитного договору. Також, матеріали позову не містять обгрунтованого розрахунку заборгованості. Окрім того, ТОВ «Мілоан» отримав від відповідача грошові кошти в сумі 7 000 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 25.04.2023 року із зазначенням призначення платежу погашення основного зобов`язання за договором № 9986283. У зв`язку з цим, у будь-якому разі необгрунтованими та безпідставними є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 22820 грн, процентів за період з 25 квітня 2023 року по 02 липня 2023 року та комісії. 
Окрім того, як на думку відповідача, недійсним є передане ТОВ «Мілоан» позивачу ТОВ «ФК Кредит-Капітал» право вимоги до відповідача, оскільки на момент такого передання, жодних прав вимоги до відповідача у ТОВ «Мілоан» не було.
21 січня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, де він підтримав позовні вимоги, вважає їх повністю обгрунтованими і такими, що підтверджуються письмовими доказами.
Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, направивши на адресу суду клопотання, де позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути без його участі.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що він дійсно здійснив вхід на сайт ТОВ «Мілоан» аби ознайомитись з умовами надання грошових коштів у кредит, проте кредитного договору не укладав. Того ж дня чи наступного йому з банківської установи надійшло повідомлення про зарахування на його банківську картку грошових коштів в сумі 7 000 грн. Після цього відповідач вирішив одразу повернути ці кошти, однак він витратив деякий період часу близько місяця аби дізнатись банківські реквізити фінансової установи для повернення коштів. 25 квітня 2023 року відповідачем було перераховано на рахунок фінансової установи ТОВ «ФК «Мілоан»» грошові кошти в сумі 7 000 грн. З урахуванням викладеного, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ним повністю повернуто суму грошових коштів ТОВ «ФК «Мілоан».
Вислухавши відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Частиною першою та другою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. 
Згідно ст. 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Судом встановлено, що 19 березня 2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 9986283 у формі електронного документу з використанням електронного підпису на суму 7 000 грн. 00 коп. строком на 105 днів зі сплатою за користування кредитом.
Згідно паспорта споживчого кредиту № 9986283, сума кредиту складає 7 000 грн., строк кредитування – 105 днів, пільговий період складає 15 днів, поточний період складає 90 днів, спосіб надання – безготівково на рахунок з використанням картки.
Згідно довідки щодо дій позичальника ТОВ «Мілоан» б/н від 14.10.2024 року, ОСОБА_1 було надано одноразовий ідентифікатор R95972, який відправлено на його номер телефону 19.03.2023 року о 17.27, шляхом накладення якого договір було підписано ОСОБА_1 .
Згідно відомостей про процес оформлення та розгляду заяви 9986283, які містяться у анкеті-заяві на кредит, підписання договору відбулось 29.03.2023 року.
Згідно платіжного доручення 96106673 від 19.03.2023 року, і даний факт не заперечується відповідачем, ТОВ «Мілоан» перерахувало грошові кошти в сумі 7 000 грн. на рахунок ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).
Кредитний договір № 9986283 від 19.03.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 підписаний сторонами, є оспорюваним правочином, однак під час розгляду справи презумпція його правомірності відповідачем не спростована, відповідач протягом тривалого часу не скористався своїм правом оскаржити вказаний договір.
При цьому, як вбачається із наданої відповідачем копії квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0161610039 від 25 квітня 2023 року КБ «Акорд Банк», відповідач ОСОБА_1 перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «Мілоан» грошові кошти в сумі 7 000 грн., вказавши призначення платежу – повне погашення основного зобов`язання за договором позики № 9986283.
Таким чином, відповідач ОСОБА_1 25 квітня 2023 року повністю виконав взяте на себе зобов`язання перед ТОВ «Мілоан» щодо повернення тіла кредиту в сумі 7 000 грн.
При цьому, договір про відступлення прав вимоги № 101-МЛ був укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія Кредит-Капітал» 26 липня 2023 року, тобто на момент коли права вимоги на пред`явлену у позові суму у первісного кредитора - ТОВ «Мілоан» не існувало і не могло існувати у зв`язку з повним погашенням тіла кредиту.
Окрім того, згідно із статтею 81 Цивільного кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на обгрунтування позовних вимог у частині розміру нарахованих відсотків та комісії за кредитним договором надано виписку, створену ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», яке не є первісним кредитором, окрім того дана виписка є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, зокрема, щодо відсоткової ставки, яка застосована при нарахуванні відсотків, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови договору порушені відповідачем.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Каптітал» до ОСОБА_1 , у зв`язку з їх недоведеністю.
Керуючись статтями 5, 10, 13, 76, 77, 80, 81, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач– Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»», ЄДРПОУ 35234236, юридична адреса Львівська область, м.Львів, вулиця Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28;
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення суду складено 12 січня 2026 року.

Суддя	Ж. О. Баранська