ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 754/5916/19
провадження № 61-5991св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Пархоменка П. І.,

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року у складі судді Зотька Т. А. та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Гуля В.В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2019 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позов мотивований тим, що 27 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 50010329, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати відповідачу кредит у сумі 208 655,46 грн, що на момент його укладення становило еквівалент 25 642,80 дол. США, строком на 60 місяців з процентною ставкою 9,90% (є змінною відповідно до п. 2.3 загальних умов кредитування) для придбання автомобіля марки «Volkswagen Golf VII», кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,968 куб. см., рік випуску - 2013, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі. Перший внесок за власні кошти в оплату автомобіля склав 4 525,20 дол. США, загальна ціна автомобіля склала 30 168,00 дол. США.
Відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість. Користуючись своїм правом вимагати дострокове повернення кредиту та додаткового кредиту, 04 березня 2016 року товариство надіслало відповідачу вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати відсотків. Вказаною вимогою повідомлено відповідача, що у випадку неповернення суми кредиту протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги, відбудеться примусове стягнення заборгованості, в тому числі за рахунок звернення стягнення на автомобіль, переданий у заставу. Вказана вимога була отримана відповідачем 05 травня 2016 року, однак була проігнорована.
Тому товариство звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г. В. за вчиненням виконавчого напису про звернення стягнення на підставі договору застави від 29 серпня 2013 року, з метою звернення стягнення на автомобіль «Volkswagen Golf VII», кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,968 куб. см., рік випуску - 2013, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 25 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 713, про звернення стягнення на транспортний засіб марки «Volkswagen Golf VII» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 23 червня 2016 року старшим державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на підставі вказаного напису винесена постанова про відкриття ВП №51494685. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2017 року у справі № 369/8117/16-ц, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2018 року, виконавчий напис від 25 квітня 2016 року, зареєстрований в реєстрі № 713, визнано таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, на день звернення до суду звернення стягнення на предмет застави не було реалізовано, а починаючи з 16 серпня 2015 року відповідач перестав належним чином виконувати взяті за кредитним договором зобов`язання.
Відповідно до виписки з особового рахунку та вимоги заборгованість за кредитним договором становить 376 610,61 грн. У зв`язку з неналежним виконання зобов`язань товариство має право на інфляційні втрати, розмір яких складає 222 588,68 грн, а також 3 % річних - 45 957,87 грн. 
Крім того, умовами кредитного договору передбачено, що товариство надає відповідачу додатковий кредит на страхування, сума якого дорівнює сумі страхових платежів, які має сплатити відповідач відповідно до договору страхування за весь час, що залишається до кредитного договору. Відповідач доручив товариству перераховувати страхові премії на користь страхової компанії рівними місячними платежами. Сума додаткового кредиту становить 68 365,45 грн, що в еквіваленті становить 8 401,80 дол. США. Після пред`явлення вимоги, товариство здійснювало перерахування сум на оплату страхового платежу, відповідно, відповідачеві виставлялись рахунки на загальну суму 96 397,19 грн.
Відповідно до пункту 8.2 загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 % від суми кредиту, що складає 41 731,09 грн. Крім того, товариством понесено збитки у зв`язку з порушенням відповідачем його прав, що проявилось у вигляді припинення виконання обов`язків зі сплати чергових платежів та дострокового повернення суми кредиту, після чого товариство вимушено було звернутись за наданням консультаційних послуг щодо вчинення виконавчого напису, а також послуг з розшуку майна клієнта. Загальна сума збитків склала 9 178,84 грн.
ТОВ «Порше Мобіліті» просило суд стягнути з ОСОБА_1 931 223,26 грн, що складається з: 376 610,61 грн - заборгованість щодо дострокового повернення суми кредиту за кредитним договором від 27 серпня 2013 року; 33 902,82 грн - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо дострокового повернення суми кредиту; 164 202,23 грн - інфляційні втрати за період прострочення виконання грошового зобов`язання щодо дострокового повернення суми кредиту; 133 913,87 грн - несплачені чергові платежі; 12 055,05 грн - 3 % річних за несплачені чергові платежі; 53 386,45 грн - інфляційні збитки за несплачені чергові платежі; 96 397,19 грн - прострочена заборгованість за додатковим договором; 41 731,09 грн - штраф за прострочення терміну дострокового повернення кредиту; 9 178,84 грн - збитки; 4 845,11 грн - штраф та пеня відповідно до пункту 8.3 кредитного договору. 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суму заборгованості щодо дострокового повернення суми кредиту за кредитним договором № 50010329 від 27 серпня 2013 року у розмірі 376 610,61 грн, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо дострокового повернення суми кредиту у розмірі 33 121,00 грн, несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) у розмірі 133 913,87 грн, 3 % річних за несплачені чергові платежі у розмірі 12 055,05 грн, прострочену заборгованість за додатковим кредитом у розмірі 96 397,19 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрати зі сплати судового збору в розмірі 9 781,47 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено.
Додатковим рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року заяву ТОВ «Порше Мобіліті» про відшкодування судових витрат задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 750,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з порушенням виконання позичальником своїх зобов`язань 04 березня 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» надіслало відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості, зазначивши, що сума боргу за кредитом на день виставлення рахунку становить еквівалент 14 393,68 дол. США, що відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» складало 376 610,61 грн. Тому з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості щодо дострокового повернення суми кредиту за кредитним договором у розмірі 376 610,61 грн.
З моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса позивачем було змінено строк виконання зобов`язання, а відтак позовна давність обчислюється з 28 квітня 2016 року (дата вчинення виконавчого напису), а тому, з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу за прострочення терміну дострокового повернення кредиту у розмірі 41 731,09 грн, штрафу та пені в порядку, визначеному пунктом 8.3 кредитного договору, у розмірі 4 845,11 грн, належить відмовити.
Враховуючи, що сума неповернутого кредиту судом визначено у розмірі 376 610,61 грн, сума нарахованих відсотків за період з 28 квітня 2016 року по 03 квітня 2019 року (дата дострокового повернення кредиту) складає 33 121,00 грн. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у межах вказаної позовної давності 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо дострокового повернення суми кредиту та 3 % річних за несплачені чергові платежі.
Враховуючи недоведеність позивачем понесених витрат в зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань, а також зважаючи на те, що виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення на його користь збитків. 
Також відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Мотивувальну частину рішення суду першої інстанції щодо пропуску позовної давності змінено, викладено її в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що колегія суддів не може повністю погодитися з мотивувальною частиною рішення в частині мотивів відмови у застосуванні наслідків спливу позовної давності. Суд першої інстанції, вказавши, що позовна давність має обчислюється з 28 квітня 2016 року, тобто з дати вчинення виконавчого напису нотаріуса, не врахував, що вжитий банком такий спосіб позасудового захисту свого порушеного права, а саме звернення стягнення на предмет застави за виконавчим написом нотаріуса, до визначених статтями 263, 264 ЦК України обов`язкових підстав зупинення чи/або переривання позовної давності не належить.
Згідно зі зведеною обліковою випискою з рахунку ОСОБА_1 , він 06 червня 2016 року добровільно здійснив платіж з повернення кредиту та сплати процентів на загальну суму 6 357,20 грн, який зарахований за оплату чергового платежу за липень 2015 року (а. с. 220-224 т. 1). Вказані дії свідчать про переривання позовної давності. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ТОВ «Порше Мобіліті», звертаючись до суду із вказаним позовом у квітні 2019 року, не пропустило позовну давність саме у зв`язку з його перериванням у червні 2016 року шляхом здійснення позичальником платежу в рахунок повернення кредиту, а отже доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності відхиляються судом апеляційної інстанції.
ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині застосування позовної давності, а тому рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Аргументи учасників справи
22 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами повністю проігноровано той факт, що після надсилання вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості у фінансової установи припинилося право на нарахування процентів (відсотків) тощо та, відповідно, право на стягнення таких санкцій після надсилання такої вимоги. 
Надані позивачем дані зведеної облікової виписки з рахунку є односторонніми розрахунками суми заборгованості за кредитним договором та не відповідають дійсності. Позивач не надав суду розрахунку заборгованості з детальним описом її складових, а також первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту, його часткового погашення.
Кредитний договір від 27 серпня 2013 року містить нечіткі і двозначні положення, зокрема, пункти 1.3.1., 1.3.2. загальних умов кредитування щодо застосування обмінного курсу. Відтак, для врегулювання спору між сторонами необхідно застосувати вимоги частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача. Виходячи з наведеного, слід було застосовувати положення кредитного договору, що міститься у його розділі «Основні умови кредиту», відповідно до якого загальний розмір кредиту (сума кредиту) - 208 655,46 грн, що є еквівалентом 25 642,80 дол. США, та додатковий кредит (сума додаткового кредиту) - 68 365,45 грн, що є еквівалентом 8 401,80 дол. США, курс для обчислення - курс ПАТ «Креді Агріколь Банк», що дорівнює 8,1370 грн/дол. США, розмір процентів за користування основним і додатковим кредитами у всіх випадках є фіксованим - 9,90 %.
Суд першої інстанції чітко встановив коли відбулось прострочення сплати чергового платежу за кредитним договором (16 серпня 2015 року), момент виникнення заборгованості та, відповідно, чітко визначив час коли право та інтерес позивача було порушено, тобто почався перебіг позовної давності, однак з невідомих причин не застосував його у спірних правовідносинах з урахуванням того, що позивач звернувся із позовною заявою до суду у квітні 2019 року. У свою чергу звернення до суду з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у задоволенні позову.
В силу статті 3.2. загальних умов кредитування кредитний договір припинив свою дію 04 березня 2016 року у зв`язку з направленням позивачем вимоги про дострокове повернення всієї кредитної заборгованості, а тому позивач мав право на стягнення всієї кредитної заборгованості (за кредитом, процентами за користування кредитом, неустойки), нарахованої по 04 березня 2016 року, а також в силу статей 10.3., 10.4. загальних умов кредитування - на компенсацію сплачених ПАТ «СК «Українська страхова група» страхових платежів, не відшкодованих відповідачем, які здійснено по березень 2016 року. В той же час, оскільки позов до суду подано тільки у квітні 2019 року (за перебігом більше ніж 3 календарних років) та у позові позивач не обґрунтовував поважність пропуску позовної давності, суди мали відмовити у задоволенні позову. Вчинення виконавчого напису нотаріуса після виникнення у кредитора права на відповідний позов не перериває позовну давність і не зупиняє її перебігу, а визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не впливає на перебіг позовної давності за позовом про стягнення заборгованості та не зумовлює початок її перебігу, а також не свідчить про поважність причин пропуску такого строку.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судових рішень, відкрито касаційне провадження у справі. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання оскаржених судових рішень відмовлено.
В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 28 лютого 2018 року у справі № 638/10895/14-ц, від 26 січня 2022 року у справі № 442/7773/17, від 26 липня 2023 року у справі № 757/2278/14-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, суд не дослідив зібрані у справі докази - пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року відзив ТОВ «Порше Мобіліті» на касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику без розгляду.
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині задоволених позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором (дострокового повернення суми кредиту, прострочені відсотки, сума кредиту та додаткового кредиту) та 3 % річних. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.
Фактичні обставини справи 
Суди встановили, що 27 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 50010329, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 208 655,46 грн, що на момент укладення якого становило еквівалент 25 642,80 дол. США, строком на 60 місяців з процентною ставкою 9,90% (є змінною відповідно до статті 2.3 загальних умов кредитування) для придбання автомобіля марки «Volkswagen Golf VII», кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,968 куб. см., рік випуску - 2013.
Згідно з пункту 1.2. загальних умов позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути компанії кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов кредитного договору.
Відповідно до пункту 1.3.1 загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому, позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2 %, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.
Положенням пункту 1.4.2. загальних умов Сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється відповідачем у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця.
Згідно з пунктом 2.3. загальних умов кредитування визначено, що графік погашення кредиту розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки EURIBOR, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс та в інших засобах масової інформації, або оприлюднюється через інші загальнодоступні регулярні джерела. У випадку виникнення розбіжності пріоритет надаватиметься інформації, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс. Тому, якщо трьохмісячна ставка EURIBOR\LIBOR збільшиться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою надання кредиту більше, ніж на 0,25 % пункти, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту на дату виставлення рахунка. 
Відповідно до пункту 3.2.1 кредитного договору у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць, позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору.
Пунктом 1.6 загальних умов передбачено, що зобов`язання відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50010329 від 27 cерпня 2013 року забезпечено договором застави № 50010329 від 29 серпня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саприкіною О. С., зареєстрованим в реєстрі за №1030, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки «Volkswagen Golf VII», кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,968 куб. см., рік випуску - 2013, що належить йому на праві власності.
Відповідно до вимоги (повідомлення) від 04 березня 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» вимагало достроково повернути заборгованість за кредитом в сумі у розмірі 515 369,62 грн, з яких: 14 393,68 дол. США - дострокове повернення невиплаченої суми кредиту, що станом на 04 березня 2016 року становило еквівалент і відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ « Креді Агріколь Банк» складає 376 610,61 грн; 133 913, 87 грн - невиплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу); 4 845, 11 грн - штрафні санкції відповідно до пункту 8.3 договору. Вказану вимогу ОСОБА_1 отримав 05 травня 2016 року, проте не виконав.
25 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 713 про звернення стягнення на транспортний засіб марки «Volkswagen Golf VII», кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,968 куб. см., рік випуску - 2013, який належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2017 року у справі № 369/8117/16-ц, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2018 року, виконавчий напис від 25 квітня 2016 року, зареєстрований в реєстрі № 713, визнано таким, що не підлягає виконанню.
Згідно з зведеною обліковою випискою з рахунку ОСОБА_1 , він 06 червня 2016 року здійснив платіж з повернення кредиту та сплати процентів на загальну суму 6 357,20 грн, який зарахований за оплату чергового платежу за липень 2015 року. 
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
У частині другій статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша, п`ята статті 261 ЦК України)
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
У постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі 
№ 6-2251цс16 викладена правова позиція, що «пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов».
У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі 
№ 6-2891цс16 вказано, що «правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого учасник справи самостійно вирішує чи оскаржувати рішення суду першої інстанції в апеляційному (касаційному) порядку та в яких межах (див. постанови Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 757/42885/19-ц, від 22 листопада 2023 року у справі № 465/6549/16-ц). 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина першої статті 367 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог в частині стягнення заборгованості щодо дострокового повернення суми кредиту за кредитним договором від 27 серпня 2013 року у розмірі 376 610,61 грн, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо дострокового повернення суми кредиту у розмірі 33 121,00 грн, несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) у розмірі 133 913,87 грн, 3 % річних за несплачені чергові платежі у розмірі 12 055,05 грн, простроченої заборгованості за додатковим кредитом у розмірі 96 397,19 грн. Також суд зробив висновок, що з моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса було змінено строк виконання зобов`язання, а відтак позовна давність обчислюється з дати вчинення виконавчого напису - 28 квітня 2016 року; 
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовував тим, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що прострочення сплати чергового платежу відбулося 16 серпня 2015 року, а 04 березня 2016 року банк направив позичальнику вимогу про дострокове погашення заборгованості, таким чином змінив строк дії договору, а з позовом банк звернувся до суду у квітні 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Вчинення виконавчого напису нотаріуса після виникнення права на позов не перериває позовну давність і не зупиняє її перебіг, а визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не впливає на перебіг позовної давності;
апеляційний суд переглянув рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вважав, що висновки суду першої інстанції в частині визначення позовної давності є помилковими, оскільки 06 червня 2016 року ОСОБА_1 здійснив платіж з повернення кредиту та сплати процентів на загальну суму 6 357,20 грн, що свідчить про переривання позовної давності, а тому, звертаючись до суду з позовом у квітні 2019 року, ТОВ «Порше Мобіліті» не пропустило строк звернення до суду (в оскаржені частині про стягнення заборгованості за кредитним договором та 3 % річних);
на підтвердження викладеного апеляційний суд послався на зведену облікову виписку з рахунку ОСОБА_1 (а. с. 220-224 т. 1), заперечень щодо здійснення 06 червня 2016 року відповідного платежу з повернення кредиту та сплати процентів на загальну суму 6 357,20 грн ОСОБА_1 не наводив;
касаційний суд з таким висновком погоджується, оскільки правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, а до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боргу боржником;
колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, що після надсилання вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості у позивача припинилося право на нарахування процентів (відсотків), оскільки ТОВ «Порше Мобіліті» пред`явив позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором та 3 % річних в межах сум, зазначених у вимозі від 04 березня 2016 року, розрахованих станом на 04 березня 2016 року, тобто не здійснювало відповідних нарахувань після пред`явлення вказаної вимоги;
касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги, що кредитний договір від 27 серпня 2013 року містить нечіткі і двозначні положення щодо застосування обмінного курсу, оскільки вони не спростовують висновків судів щодо визначення розміру заборгованості в оскарженій частині про стягнення заборгованості за кредитним договором та 3 % річних;
оскільки апеляційний суд відповідно до вимог, визначених статтею 367 ЦПК України, переглянув рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за змістом якої ОСОБА_1 не посилався на ненадання банком первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту, його часткового погашення, детального розрахунку заборгованості (а. с. 27-38 т. 4), з урахуванням принципу диспозитивності та меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених у статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції такі доводи касаційної скарги не аналізує.
За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про необхідність зміни судового рішення лише щодо його мотивувальної частини.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду, на які є посилання в касаційній скарзі, а зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина перша статті 410 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанова апеляційного суду в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального права чи процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову апеляційного в оскарженій частині ? без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року в частині задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та 3 % річних залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков 

І. О. Дундар

П. І. Пархоменко