ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

28 січня 2026 року	Справа №160/29436/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

10.10.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн за періоди з 04.01.2024 по 09.02.2024, з 09.02.2024 по 19.02.2024, 19.02.2024 по 20.03.2024, з 21.03.2024 по 06.05.2024, з 07.05.2024 по 20.05.2024, з 11.06.2024 по 04.07.2024;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн за періоди з 04.01.2024 по 09.02.2024, з 09.02.2024 по 19.02.2024, 19.02.2024 по 20.03.2024, з 21.03.2024 по 06.05.2024, з 07.05.2024 по 20.05.2024, з 11.06.2024 по 04.07.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу за призовом по мобілізації з березня 2022 року та під час виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини 19.04.2022 потрапив в полон до країни агресора. В полоні зазнав катувань, де отримав в період з 22.04.2022 по 04.01.2024 згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №5301 від 21.05.2024: Наслідки тортур у вигляді забою грудної клітки, хребта. Хронічна післятравматична вертеброгенна правобічна люмбоішіалгія, нестійка ремісія. Остеохондроз, деформуючий спондильоз, спондилоартроз, множинні протрузії міжхребцевих дисків поперекового відділу хребта з больовим синдромом. Розлад адаптації. Тривожно-невротичний синдром, яке пов`язане з захистом Батьківщини. Ну думку позивача, за весь час стаціонарного лікування з 04.01.2024 по 09.02.2024, з 09.02.2024 по 19.02.2024, 19.02.2024 по 20.03.2024, з 21.03.2024 по 06.05.2024, з 07.05.2024 по 20.05.2024, з 11.06.2024 по 04.07.2024, його повинні були включити до наказів по Військової частини НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, що передбачена п.1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року, проте, в порушення діючого законодавства, фінансово-економічним відділом Військової частини НОМЕР_1 цього зроблено не було.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 12.11.2025, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
15.01.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначає, що 09.01.2026 позивачеві було направлено відповідь з долученими у додатку копією рапорту та витягами із наказів щодо виплати додаткової винагороди у розрахунку з 100 тис. грн, за січень 2024 року - за 28 днів лікування, за лютий 2024 рік - за 29 днів лікування, за березень 2024 ріку - за 20 днів лікування, за квітень 2024 року - за 13 днів лікування, за червень 2024 року - за 20 днів лікування, за липень 2024 року - за 4 дні лікування. 
16.01.2026 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зауважує, що станом на 16.01.2026 так і не отримав належну йому додаткову винагороду, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
У цей же день позивач подав до суду клопотання, в якому просив зобов`язати відповідача надати чітке обґрунтування та докази (витяги з наказів, результати перевірки медичних документів), на підставі яких було відмовлено в оплаті 11 днів березня, 17 днів квітня та 20 днів травня 2024 року.
Водночас, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що витребувані позивачем відомості не мають визначального значення для встановлення обставин, які входять до предмета доказування, не можуть вплинути на правову оцінку спірних правовідносин та остаточне рішення суду. Таким чином, оскільки ці відомості не є визначальними для вирішення спору по суті та не впливають на характер правової оцінки правовідносин сторін, у їх витребуванні слід відмовити.
22.01.2026 від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено про технічну описку та повідомлено, що до відзиву додано не витяги з наказів, а витяги з рапортів.
26.01.2026 відповідач надав суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткові докази: копії витягів з наказів із додатку до наказів про внесення змін, які підтверджують обставини, викладені у відзиві.
Ухвалою суду від 28.01.2026 задоволено клопотання Військовій частині НОМЕР_1 про продовження строку для надання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , відзив прийнято до розгляду. Цією ж ухвалою продовжено строк розгляду адміністративної справи №160/29436/25.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією з березня 2022 року по день його виключення із списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2024 №778.
Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 21.05.2024 №5301 ОСОБА_1 в період з «22» квітня 2022 р. по з «04» січня 2024 р. отримав: Наслідки тортур у вигляді забою грудної клітки, хребта. Хронічна післятравматична вертеброгенна правобічна люмбоішіалгія, нестійка ремісія. Остеохондроз, деформуючий спондильоз, спондилоартроз, множинні протрузії міжхребцевих дисків поперекового відділу хребта з больовим синдромом. Розлади адаптації. Тривожно-невротичний синдром. 
За обставин: Згідно рапорту від 14.03.2024 року, пояснень солдата ОСОБА_1 , витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про потрапляння в полон № 110 від 05.05.2022 року, виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 19 від 04.01.2024 року медичного центру «Нові Санжари» Національної гвардії України та виписки із військово-медичного центру Західного регіону від 09.02.2024 року, з його слів отримав бойове травмування перебуваючи в полоні країні агресора в період з 22.04.2022 по 04.01.2024 рік. Отримав основний діагноз згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого від 09.02.2024 року військово-медичного центру Західного регіону.
Травмування/Поранення військовослужбовця вважати таким, що сталося під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, не пов`язане з вчиненням ним кримінального або адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства. 
ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування в наступних медичних закладах: 
з 04.01.2024 року по 09.02.2024 року - у стаціонарному лікуванні в Медичному центрі «Нові Санжари» Національної гвардії України, відповідно до перевідного епікризу із медичної карти (стаціонарного) хворого, особи звільненої з полону країни агресора №19 від 09.02.2024 року;
з 09.02.2024 року по 19.02.2024 року - у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону (м. Львів), відповідно до епікризу № 724 від 19.02.2024 року;
з 19.02.2024 року по 20.03.2024 року стаціонарне лікування отриманої травми В/Ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , згідно копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 724 від 20.03.2024 року;
18.03.2024 було здійснено медичний огляд позаштатною постійно-діючою ВЛК Військової частини НОМЕР_2 від 18.03.2024 року № 693, за результатом якого встановлено зв`язок захворювання з проходженням військової служби та зазначено, що на підставі статті «17г» графи ІІ Розкладу хвороб, ОСОБА_1 потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів;
з 18.04.2024 року по 06.05.2024 року - стаціонарне лікування у КНП «П`ятихатська центральна міська лікарня» ПМР, м. П`ятихатки, згідно копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1832 від 06.05.2024 року;
з 07.05.2024 року по 20.05.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «П`ятихатська центральна міська лікарня» ПМР, м. П`ятихатки, згідно копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2138 від 20.05.2024 року;
з 11.06.2024 року по 04.07.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в Литовській Республіці «Еглес санаторій» м. Друскінінкай, відповідно до копії стаціонарного епікризу №Е003 від 04.07.2024 року;
ОСОБА_1 13.09.2024 було виключено із списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2024 №778, на підставі наказу командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 13.09.2024 №257-рс, звільненого у запас у зв`язку із звільненням із полону.
03.10.2024 року здійснено медичний огляд ВЛК №4/ЖВ/135/2827/534/2/2 четвертим відділом у м. Жовті Води ІНФОРМАЦІЯ_1 , що згідно копії довідки ВЛК №4/ЖВ/135/2827/534/2/2 четвертого відділу у м. Жовті Води ІНФОРМАЦІЯ_1 .
08.08.2025 протоколом засідання штатної ВЛК «Центральна ВЛК ЗСУ (Київ)» № 2025-0808-1441-5219-0 скасовано рішення позаштатної постійно-діючої ВЛК Військової частини НОМЕР_2 від 18.03.2024 № 693 про зв`язок захворювання з проходженням військової служби та встановлено зв`язок травми та хвороби позивача - із захистом Батьківщини.
04.09.2025 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн за періоди стаціонарного лікування поранень, отриманих під час виконання бойових завдань. 
Не отримавши належної виплати, відповіді та/або вмотивованої відмови, не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з метою захисту порушених прав останнього.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Статтею 46 Основного Закону України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.
Згідно частин 1 - 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
За п. 11 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
Після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.
Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не надається.
Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.03.2018.
Постановою КМУ №704 зокрема затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14; додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах згідно з додатком 15.
Пунктом 2 постанови КМУ №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 3 постанови КМУ №704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Пунктом 8 постанови КМУ №704 установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
На виконання постанови КМУ №704 наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (надалі - Порядок №260), який застосовується з дня набрання чинності постановою КМУ №704.
Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 8 розділу I Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Абзацами 1 - 4 пункту 9 розділу I Порядку №260 передбачено, що виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.
Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Військовослужбовцям строкової військової служби, які перебувають у відрядженнях, відпустках і на лікуванні в лікарняних закладах, грошове забезпечення виплачується за весь період перебування у відрядженнях, відпустках і на лікуванні.
Згідно з положеннями пунктів 14 - 17 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Тобто, термін лікування 4 місяці є загальноприйнятим для усіх захворювань, за винятком тих, щодо яких законодавством України передбачений більш тривалий строк перебування на лікуванні.
Виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 травня 2024 року справа № 520/16191/23.
При цьому, питання виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад врегульовано Розділом XXVIII Порядку № 260.
Пункт 1 розділу XXVIII Порядку №260 визначає, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 12-1 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.
За пунктом 5 розділу XXVIII Порядку №260, якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України.
Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України. (пункт 6 розділу XXVIII Порядку №260).
Грошове забезпечення військовослужбовців під час перебування у розпорядженні підлягає перерахунку в разі набуття права на збільшення розмірів окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також змін у нормах грошового забезпечення. (пункт 7 розділу XXVIII Порядку №260).
Отож, саме Розділом XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, унормовано питання виплати грошового забезпечення позивачу у період перебування його у розпорядженні.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 липня 2023 року справа № 640/2358/20.
За п. 259 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, лікування військовослужбовців повинно бути закінчено у закладі охорони здоров`я. У виняткових випадках на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії командиром (начальником) військової частини, а в разі виключення зі списків особового складу військової частини – начальником військово-лікувального закладу може бути надано відпустку для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів. Після закінчення цього строку за висновком (постановою) військово-лікарської комісії відпустку для лікування у зв`язку з хворобою може бути продовжено на такий самий строк, а за відповідними медичними показниками – продовжено ще раз. Відпустка для лікування у зв`язку з хворобою не повинна перевищувати 4 місяців. Після закінчення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою військово-лікарська комісія надає висновок про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби.
Згідно ст. 116 Положення № 1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: … 10) визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби – до звільнення з військової служби; … 15) якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення; … Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади. Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 – 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають. Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників). Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду). Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1.1. глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі – Положення) медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).
Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
З огляду на зазначені норми Положення висновок ВЛК є змістом (суттю) постанови ВЛК, яка може бути оформлена в формі свідоцтва, довідки або протоколу. Іншими словами, довідка ВЛК є формальним вираженням постанови ВЛК, яка по суті містить в собі висновок, сформований ВЛК за наслідком медичного огляду.
Відповідно до 6.14. розділу 6 «Медичний огляд військовослужбовців» Положення № 402, загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз – 12 місяців. Після закінчення визначеного терміну перебування на безперервному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я військовослужбовці підлягають медичному огляду для визначення ступеня придатності до військової служби. У разі визнання їх ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час вони можуть бути подані до звільнення з військової служби до виписки із військового (цивільного) лікувального закладу.
Згідно п. 6.35 Положення № 402, у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин – у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань – повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.
Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.
Отже, визначення потреби військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я та встановлення необхідного терміну для відновлення функції і працездатності такого військовослужбовця відбувається на підставі висновку ВЛК за наслідком медичного огляду ВЛК, що оформлюється довідкою ВЛК, на підставі якої командир військової частини (закладу) надає таку відпустку.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 травня 2024 року справа № 520/16191/23.
З матеріалів справи вбачається, що після звільнення з полону 03.01.2024 р., де ОСОБА_1 зазнав тортур та отримав травми, останній перебував на стаціонарному лікуванні:
з 04.01.2024 по 09.02.2024 - в Медичному центрі «Нові Санжари» Національної гвардії України, відповідно до перевідного епікризу із медичної карти (стаціонарного) хворого, особи звільненої з полону країни агресора №19 від 09.02.2024 року;
з 09.02.2024 по 19.02.2024 - у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону (м. Львів), відповідно до епікризу № 724 від 19.02.2024 року;
з 19.02.2024 по 20.03.2024 - стаціонарне лікування отриманої травми В/Ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , згідно копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 724 від 20.03.2024 року;
18.03.2024 - здійснено медичний огляд позаштатною постійно-діючою ВЛК Військової частини НОМЕР_2 від 18.03.2024 № 693, за результатом якого встановлено зв`язок захворювання з проходженням військової служби та зазначено, що на підставі статті «17г» графи ІІ Розкладу хвороб, ОСОБА_1 потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів;
з 18.04.2024 по 06.05.2024 - стаціонарне лікування у КНП «П`ятихатська центральна міська лікарня» ПМР, м. П`ятихатки, згідно копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1832 від 06.05.2024 року;
з 07.05.2024 по 20.05.2024 - перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «П`ятихатська центральна міська лікарня» ПМР, м. П`ятихатки, згідно копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2138 від 20.05.2024 року;
з 11.06.2024 по 04.07.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в Литовській Республіці «Еглес санаторій» м. Друскінінкай, відповідно до копії стаціонарного епікризу №Е003 від 04.07.2024 року;
03.10.2024 року здійснено медичний огляд ВЛК №4/ЖВ/135/2827/534/2/2 четвертим відділом у м. Жовті Води ІНФОРМАЦІЯ_1 , що згідно копії довідки ВЛК №4/ЖВ/135/2827/534/2/2 четвертого відділу у м. Жовті Води ІНФОРМАЦІЯ_1 .
08.08.2025 протоколом засідання штатної ВЛК «Центральна ВЛК ЗСУ (Київ)» № 2025-0808-1441-5219-0 скасовано рішення позаштатної постійно-діючої ВЛК Військової частини НОМЕР_2 від 18.03.2024 № 693 про зв`язок захворювання з проходженням військової служби та встановлено зв`язок травми та хвороби позивача - із захистом Батьківщини.
Вказані вище обставини лікування ОСОБА_1 сторонами у справі не заперечуються, встановлені судом та підтверджуються матеріалами справи.
Отже, ОСОБА_1 у періоди з 04.01.2024 по 09.02.2024, з 09.02.2024 по 19.02.2024, з 19.02.2024 по 20.03.2024 - проходив лікування та перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до довідки ВЛК від 18.03.2024 року № 693, ОСОБА_1 потребував відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.
Таким чином, з урахуванням приписів постанови Кабінета Міністрів України від 23 серпня 2023 року № 901, якою затверджено Порядок здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук, в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, військовими частинами і територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, суд доходить висновку про обізнаність військової частини щодо надання позивачу відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів. 
Отже, з наступного дня після виписки з лікарні з 21.03.2024, позивач перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, яка не може тривати більше 30 календарних днів. 
Зазначене частково (з 22.03.2024 по 17.04.2024) відображено відповідачем у витягу з рапорту, доданого до листа Військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2026 №492, як період лікування на підставі довідки ВЛК від 18.03.2024 №693, проте не було зараховано на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень.
Так, по закінченню відпустки для лікування у зв`язку з хворобою, у періоди з 18.04.2024 по 06.05.2024, з 07.05.2024 по 20.05.2024, з 11.06.2024 по 04.07.2024 ОСОБА_1 продовжив лікування травм, отриманих у полоні, та перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до долучених представником відповідача витягів із додатків до наказів, Військова частина НОМЕР_1 визнає правомірність нарахування позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, та вважає необхідним призначити до виплати додаткову винагороду у розрахунку з 100 тис. грн, за січень 2024 року - 31 день, за лютий 2024 рік - 29 днів, за березень 2024 ріку - 20 днів, за квітень 2024 року - 13 днів, за травень 2024 року – 20 днів, за червень 2024 року - 20 днів, за липень 2024 року – відомості відсутні. 
Разом з тим, як вбачається з витягів з рапорту, доданого до листа Військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2026 №492, доданих до відзиву, відповідач охоплює як дні лікування наступні періоди: 04.01.2024 – 31.01.2024, 01.02.2024 – 29.02.2024, 01.03.2024 – 20.03.2024, 18.04.2024 – 30.04.2024, 11.06.2024 – 30.06.2024, 01.07.2024 – 04.07.2024. 
Таким чином, враховуючи розбіжності у наданих відповідачем доказах, суд вважає, що відповідач допустив технічну описку, зазначаючи у витязі із додатку 4 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2024 року №5735, яким змінено пункти додатку 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2024 №900 у виплату грошової винагороди за січень 2024 року із розрахунку 31 день, оскільки позивач був звільнений з полону 03.01.2024 та тільки з 04.01.2024 року почалося лікування ОСОБА_1 у Медичному центрі «Нові Санжари» Національної гвардії України.
Також, наявна розбіжність у відомостях за липень 2024 року, оскільки у витязі з рапорту начальника медичної служби Військової частини НОМЕР_1 враховано період лікування 01.07.2024 – 04.07.2024, однак матеріали справи не містять належного та допустимого доказу нарахування позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, за цей період. 
Поряд з цим, відповідачем не враховано період перебування ОСОБА_1 у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою:
з 21.03.2024 (оскільки згідно копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого №724 від 20.03.2024 року, позивач перебував на стаціонарному лікуванні отриманої травми В/Ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 по 20.03.2024 включно) 
та по 17.04.2024 (оскільки 18.04.2024 позивач вже прибув для стаціонарного лікування у КНП «П`ятихатська центральна міська лікарня» ПМР, м. П`ятихатки, згідно копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1832 від 06.05.2024 року). Вказаний період не перевищує 30 календарних днів відпустки для лікування у зв`язку з хворобою та складає 27 календарних днів.
За таких обставин, суд вважає необхідним зазначити, що у частині позовних вимог з 04.01.2024 по 20.03.2024, з 18.04.2024 по 30.04.2024 та з 11.06.2024 по 04.07.2024 - спір відсутній.
Отже, спірний період невиплати додаткової винагороди позивачу охоплює періоди: з 21.03.2024 по 17.04.2024 та з 01.07.2024 по 04.07.2024.
За приписами п. 1-2 постанови Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 № 168 щодо Питань деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2024 року по справі № 520/16191/23 та від 27.11.2024 по справі № 380/20587/23.
Так, вищевказані умови, необхідні для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, дотримані та підтверджуються вищевказаними довідками про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) та наявними в матеріалах справи копіями первинної медичної документації, виписками з медичної карти стаціонарного хворого.
Чинне законодавство пов`язує можливість отримання збільшеної до 100 000 гривень додаткової винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) та не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини.
Таким чином, оскільки позивач у спірний період з 21.03.2024 по 17.04.2024 та з 01.07.2024 по 04.07.2024 фактично перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів та на стаціонарному лікуванні в Литовській Республіці «Еглес санаторій» м. Друскінінкай відповідно, тому має право на отримання грошового забезпечення за останньою займаною посадою за періоди перебування на лікуванні у зв`язку з травмою, отриманою під час захисту Батьківщини.
Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн за періоди з 21.03.2024 по 17.04.2024 та з 01.07.2024 по 04.07.2024 – протиправною, у зв`язку з чим порушені права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн за періоди з 21.03.2024 по 17.04.2024 та з 01.07.2024 по 04.07.2024, з урахуванням раніше виплачених сум та висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтованими в частині, у зв`язку з чим адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи, що позивач, відповідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії. – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн за періоди з 21.03.2024 по 17.04.2024 та з 01.07.2024 по 04.07.2024.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн за періоди з 21.03.2024 по 17.04.2024 та з 01.07.2024 по 04.07.2024, з урахуванням раніше виплачених сум та висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець