Справа № 357/9768/24                                                        суддя в І-й інстанції Вознюк О.Л.
Провадження № 33/824/4342/2025                                    суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч.5 ст.126  КУпАП

КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД

	

П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
08 грудня 2025 року                                                                                        м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за ч.5 ст. 126 КУпАП, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 27 червня 2024 року серії ААД № 563177, 27 червня 2024 року о 13 годині 13 хвилин у Київській області, Білоцерківський район, АДР-04 118км, села Шкарівка, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Opel Omega» д.н.з. НОМЕР_2 , не мав права керування транспортним засобом, не мав посвідчення водія відповідної категорії. Правопорушення вчинено повторно протягом року, протокол серії ЕНА №1793083 від 31 березня 2024 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн., з позбавлення права керування транспортними засобами строком на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
 Ухвалюючи постанову, місцевий суд дійшов висновку, що в діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням,  ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити   справу у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що суддею помилково прийнято за достовірний факт довідку працівника поліції Анни Садової щодо кваліфікації адміністративного правопорушення, у якій зазначено те, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував. На спростування цього надається фото-копія наявного посвідчення водія. До матеріалів справи не було долучено постанови ЕНА №1793083 від 31 березня 2024 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Судом не враховано постанову Уманського районного суду Черкаської області від 29 липня 2024 року у справі № 705/2312/24, якою досліджено відеозапис з нагрудної боді-камери поліцейського від 31 березня 2024 року, з перегляду якого не вбачається зафіксованого належним чином факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції. Разом із цим, на відеозаписі ОСОБА_1 категорично заперечує обставини керування ним транспортним засобом. Отже, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом викликає обґрунтовані сумніви. Будь-які інші докази, які б свідчили про керування ОСОБА_1 транспортним засобом у «першому епізоді», в матеріалах справи № 705/2312/24 відсутні. Основним порушенням при прийнятті оскаржуваної постанови є ті, що суддею проігноровано факт, що 27 червня 2024 року у ОСОБА_1 були обставини крайньої необхідності, оскільки ним виконувалося бойове розпорядження та усний наказ командира, який являвся обов`язковим і був покликаний на термінове забезпеченням боєздатності підрозділу та збереження їх життів. ОСОБА_1 мав обов`язково прибути 27 червня 2024 року на ППД військової частини, що безпосередньо впливало на усунення небезпеки, яка загрожує територіальній цілісності України та життю інших громадян внаслідок військової агресії рф проти України. Крім цього, варто зазначити про свідому бездіяльність працівників поліції, які не роз`яснили право мати адвоката.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду та вказує, що 20 березня 2025 року під час виконання бойового завдання йому надійшло сповіщення про те, що заблоковано його карткові рахунки. 22 липня 2025 року на запит із Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла відповідь у вигляді оскаржуваної постанови, однак без додатків, на підставі яких прийнято рішення. ОСОБА_1 не був присутній при розгляді справи та постанова від 29 серпня 2024 року йому раніше не вручалася. Скористатися своїм правом на оскарження даної постанови він не міг, оскільки із 26 лютого 2025 року по 09 серпня 2025 року перебував в зоні ведення бойових дій та 08 вересня 2025 року повернувся за місцем дислокації у військову частину, де має вільний доступ до мережі інтернет для подачі даної апеляційної скарги.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2024 року з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Судом встановлено, що розгляд справи відбувся у відсутність ОСОБА_1 . У матеріалах справи міститься його заявка на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення. Довідка про доставку повідомлення про судове засідання, призначене на 29 серпня 2024 року, у матеріалах справи відсутня. Таким чином, місцевим судом не було належним чином повідомлено ОСОБА_1 про судове засідання.
Копію оскаржуваної постанови особисто ОСОБА_1 не отримував, а направлений місцевим судом конверт з оскаржуваною постановою повернувся до суду без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».
23 липня 2025 року на запит ОСОБА_1 йому було надіслано на електронну адресу скан-копію оскаржуваної постанови, а 28 липня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ним подано апеляційну скаргу.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2025 року апеляційну скаргу було повернуто, оскільки її не було підписано ОСОБА_1 у належному порядку.
Повторно ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 08 вересня 2025 року.
За таких обставин, право особи на апеляційне оскарження судового рішення має бути забезпечене шляхом поновлення пропущеного з поважних причин строку.
Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Білоуса В.О., перевірившиматеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Відповідно до частини п`ятої статті 126 КУпАП, повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Постановою КМУ від 08.05.1993 року № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» в пункті 2 встановлено, що Посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, оформлений та виданий засобами Єдиного державного реєстру єдиної інформаційної системи МВС і виготовлений на бланку та/або в електронній формі, після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме керував транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом.   Правопорушення  вчинено  повторно протягом року.
Заперечуючи   свою вину у вчиненні даного правопорушення, ОСОБА_1   вказує, що у нього наявне посвідчення водія та надає його фото-копію. У той же час, надана копія посвідчення водія ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , а саме лише першої сторінки, не спростовує висновки суду та даних зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, що ОСОБА_1 не мав посвідчення водія відповідної категорії, в даному випадку категорії «В». Дані про зазначене містяться на іншій стороні посвідчення водія, яка ОСОБА_1 та його захисником не надана.
З долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 під час складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, не заперечував відсутність у нього права на керування транспортними засобами категорії «В» та зазначав, що вже сплатив в Білій Церкві штраф за керування транспортним засобом не маючи посвідчення водія відповідної категорії.
Вказане узгоджується з наявною у матеріалах справи довідкою щодо кваліфікації адміністративного правопорушення, складеної старшим інспектором відділення адміністративної практики батальйону № 2 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Садовою А.,  про те, що   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, а саме, 31 березня 2024 року винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1793083 за ст. 126 ч. 2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 3 400,00 грн. Відповідно до інформації наявних баз, гр. ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів справи не було долучено постанови ЕНА №1793083 від 31 березня 2024 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП,   є необґрунтованими. 
Крім того, судом встановлено, що постанова серії ЕНА №1793083 за ст. 126 ч. 2 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у сумі 3 400,00 грн., наявність якої заперечує захисник, оскаржувалась ОСОБА_1 в судовому порядку.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2025 року, залишеним без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення ЕНА №1793083 - відмовлено (справа №705/1773/25).
 Отже, місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 31 березня 2024 року керував транспортним засобом, не маючи права на керування таким транспортним засобом, а саме категорії «В».  
З огляду на викладене місцевим судом вірно кваліфіковано дії ОСОБА_1 , який 27 червня 2024 року о 13 годині 13 хвилин у Київській області, Білоцерківський район, АДР-04 118км, села Шкарівка,   керував транспортним засобом марки «Opel Omega» д.н.з. НОМЕР_2 , не мав права керування транспортним засобом, не мав посвідчення водія відповідної категорії - за ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме, як повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Надані суду довідки командира військової частини НОМЕР_4 від 30 серпня 2025 року №1/101/342 про те, що ОСОБА_1 брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, зокрема у період з 28 березня 2025 року по 31 березня 2024 року та надане посвідчення про відрядження від 26 червня 2024 року №1417, про те, що його було відряджено у м. Біла Церква, Київської області на термін 3 дні з 26 червня 2024 року по 28 червня 2024 року для переміщення автомобільної техніки, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки зазначені документи не свідчать про наявність обставин непореборної сили чи крайньої необхідності.
Так, довідки командира військової частини НОМЕР_4 від 30 серпня 2025 року №1/101/342 не стосується дати, в яку вчинено адміністративне правопорушення, а саме 27 червня 2024 року.
Посвідчення про відрядження ОСОБА_1 до м. Біла Церква також не впливає на кваліфікацію вчиненого, оскільки в м. Біла Церква не відбуваються бойові дії, а в зазначеному посвідченні не вказано, що ОСОБА_1 має відбувати у відрядження  особисто керуючи автомобілем, не дивлячись на відсутність відповідної категорії водія.
Зазначені документи не давали право ОСОБА_1 керувати транспортним засобом як 31 березня 2024 року, так і 27 червня 2024 року без посвідчення водія відповідної категорії та ніяким чином не свідчать про наявність обставин крайньої необхідності.
Апеляційна скарга не містить інших доводів, які б вказували на незаконність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за повторне протягом року керування транспортним засобом без наявного права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Враховуючи зазначене, місцевим судом було прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо винності  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, з наведенням обґрунтованих мотивів прийнятого рішення.  
На підставі викладеного, керуючись ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2024 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.  
Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлене 12 грудня 2025 року.

 
Суддя                                                                                                     В.О. Фінагеєв