Справа № 420/12900/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому позивач просить суд:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 16.04.2025 № 155350023481.
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.03.1992 по 19.06.1992, з 25.06.1992 по 26.03.2003 та з 01.04.2003 по 01.10.2004 та призначити пенсію по інвалідності з дня встановлення інвалідності, а саме – 02.12.2024
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що оскаржуваним рішенням від 16.04.2025 № 155350023481, йому відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку відсутністю необхідного страхового стажу, а саме органами ПФУ до страхового стажу зараховано лише 10 років 6 місяців. Так до страхового стажу не враховано періоди роботи: з 02.03.1992 по 19.06.1992, оскільки в записі про звільнення з роботи наявне виправлення в даті наказу; Періоди з 25.06.1992 по 26.03.2003 та з 01.04.2003 по 01.10.2004 оскільки, записи в трудовій книжці не підтверджені індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відсутня сплата страхових внесків; Період з 10.11.2004 по 19.02.2005 оскільки, відсутня інформація про сплату страхових внесків в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таке рішення позивач вважає протиправним та зауважує про те, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. 
Також, позивач вказує на те, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи.
Ухвалою суду від 02.05.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Відповідачем - ГУ ПФУ в Одеській області було подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову та зазначає, що Позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою від 08.04.2025 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058 від 09.07.2003. За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Розглянувши надані Позивачем документи, Головним управлінням було встановлено. що страховий стаж Позивача становить 10 років 06 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. У зв`язку з відсутністю у Позивача 13 років страхового стажу, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 253550005071 від 08.04.2025 Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком. При цьому, до страхового стажу не було зараховано періоди роботи Позивача з 02.03.1992 по 19.06.1992, з 25.06.1992 по 26.03.2003 та з 01.04.2003 по 01.10.2004.
Відповідач вказує на те, що у записі про звільнення Позивача з 19.06.1992 наявне виправлення у даті наказу про звільнення, здійснене у спосіб, що не відповідає вимогам п. 2.9 Інструкції № 162. Відтак, період роботи з 02.03.1992 по 19.06.1992 не підлягає зарахуванню до страхового стажу у зв`язку з порушенням порядку заповнення трудової книжки. Також, враховуючи те, що в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформацію про сплату страхових внесків за Позивача у період з 25.06.1992 по 26.03.2003, Головне управління правомірно не врахувало спірні періоди до страхового стажу.
Відповідачем - ГУ ПФУ в Хмельницькій області відзиву на позов до суду не надано. 
Ухвала суду від 02.05.2025 про відкриття провадження у справі доставлена до електронного кабінету ГУ ПФУ в Хмельницькій області в підсистемі Електронний суд (ЄСІТС) – 03.05.2025 (17:29).
Однак, у встановлений судом строку та на даний час, відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 від ГУ ПФУ в Хмельницькій області не надійшло, що в силу приписів КАС України не є перешкоду для розгляду справи.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.04.2025 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заява позивача про призначення пенсії за віком розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Хмельницькій області, яким за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення №155350023481 від 16.04.2025 про відмову у призначенні пенсії.
У спірному рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж визначений статтею 32 Закону України "Ррп загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для осіб з інвалідністю II-ІІІ групи віком від 52 років до досягнення 55 років включно, становить 13 років. Страховий стаж особи становить 10 років 6 місяців 11 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: 
- період з 02.03.1992 по 19.06.1992 оскільки в записі про звільнення з роботи наявне виправлення в даті наказу; 
- періоди з 25.06.1992 по 26.03.2003 та з 01.04.2003 по 01.10.2004 оскільки записи в трудовій книжці не підтвердженні індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків);
- період з 10.11.2004 по 19.02.2005, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Також в оскаржуваному рішенні зазначено, що в електронних реєстрах відсутні дані про витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи 
Загалом, ГУ ПФУ в Хмельницькій області рішенням відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності згідно ст. 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю в електронному реєстрі даних витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України та відсутністю необхідного страхового стажу (13 років).
Не погодившись із прийнятим відповідачем рішенням та вважаючи наявними підстави для призначення пенсії по інвалідності, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
З 01.01.2004 таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05 листопада 1991 року, та безпосередньо ним визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Приписами ст. 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Як визначено п.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
У відповідності до ст.1 Закону №1058-IV:
- пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;
- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Таке ж визначення міститься і в ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами ч.4 ст.24 Закону України № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 1 ст.30 Закону визначено, що пенсія по інвалідності призначається у разі встановлення особі інвалідності, за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Згідно ч.1 ст.32 особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.
Частиною першою статті 44 Закону №1058-IV визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).
Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правління Пенсійного фонду України затвердило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 1.1. Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Документи, необхідні для перерахунку пенсії, наведені в розділі ІІ Порядку № 22-1.
Згідно з абзацом першим підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. 
За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України - трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно із ст.62 Закону України № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), у розумінні пунктів 1, 2 якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
29.07.1993 Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України видано наказ №58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».
У п. 2.2, 2.3, 2.4 Інструкції №58, передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Також у п. 2.6 та 2.10 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. 
У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.
У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.
В той же час, пунктом 18 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 06 вересня 1973р. №656 «Про трудові книжки робітників і службовців» встановлено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках, іншу відповідальність.
З огляду на викладене, суд зауважує, що основним документом який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 291/99/17.
З огляду на викладене, оцінюючи позицію відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 02.03.1992 по 19.06.1992, оскільки у записі про звільнення з роботи наявне виправлення в даті наказу суд зазначає наступне.
Із долученої до матеріалів справи копії трудової книжки серія НОМЕР_1 від 19.06.1989 вбачається що вона була видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у ній містяться наступні записи про роботу позивача в Агентстві «Фелікс» Фонду соціальної допомоги імені доктора Ф.П. Гааза:
№5 – 02.03.1992 –прийнятий охоронцем (наказ №36 від 02.03.1992);
№6 – 19.06.1992 – звільнений по статті 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №91 від 19.06.1992).
Дослідивши вказані записи трудової книжки суд встановив, що указані записи про трудову діяльність позивача внесені у хронологічному порядку, в тому числі із зазначенням дати прийняття на роботу, звільнення з роботи, реквізитів розпорядчих документів, засвідченням цих записів підписом уповноваженої особи та відтиском печатки підприємства.
Тобто, в трудовій книжці позивача є всі необхідні відомості про роботу за спірний період. 
З приводу посилання відповідача на наявність виправлення у даті наказу, суд вважає за доцільне звернути увагу, що у записі №6 у графі 4 «на підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)» міститься чіткий та без виправлень номер наказу, та наявне виправлення у даті наказу, а саме у цифрі « 8». Інші відомості про період трудової діяльності позивача у записах №5 та №6 вказано вірно та чітко, що дає можливість встановить період роботи на підприємств та не викликає сумніву у зайнятості позивача у вказаний період на роботі на вказаному підприємстві.
З даного приводу суд зазначає, що обов`язок належного оформлення трудової книжки покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Зі змісту самих записів про роботу позивача за вказаний період вбачається, що вони були здійснені інспектором відділу кадрів та саме на цю особу повинна покладатися відповідальність на порушення порядку внесення записів у трудову книжку. Позивач не повинен нести негативних наслідків вказаної помилки.
Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові у справі № 687/975/17 від 21.02.2018, у справі №607/7638/17 від 06.04.2022 у яких суд касаційної інстанції вказав, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком із зарахуванням відповідних періодів роботи, які є документально підтвердженими.
Також, у постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17 Верховний Суд зазначив, що відповідальність за можливі помилки або виправлення у трудовій книжці, у тому числі якість записів та відбитків печаток не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії. Також, суд зауважив, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, в тому числі не зазначення наказів, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.
Щодо відмови Головного управління ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періодів з 25.06.1992 по 26.03.2003 та з 01.04.2003 по 01.10.2004 (оскільки записи в трудовій книжці не підтвердженні індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків) та періоду з 10.11.2004 по 19.02.2005 (оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) суд зазначає наступне.
Досліджена судом трудова книжка позивача містить наступні записи про роботу позивача за вказані періоди:
№7 – 25.06.1992 – прийнятий механіком РММ Одеської ОАО ДСУ-53 (наказ №52-к від 25.06.1992),
№8 – 26.03.2003 - звільнений по статті 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №23-к від 26.03.2003),
№9 – 01.04.2003 – прийнятий автослюсарем у колективне підприємство «Маяк-автосервіс» (наказ №5-ок від 01.04.03),
№10 - 01.11.2004 - звільнений по статті 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №12-ок від 01.11.2004).
№11 – 10.11.2004 – прийнятий зам. начальника відділу консультацій та оцінки транспорту у госпрозрахунковий координаційний центр при УГАІ УМСВ (наказ №32-к від 10.11.04),
№12 – 19.02.2005 - звільнений по статті 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №5 від 19.02.2005).
Дослідивши вказані записи трудової книжки, суд зазначає, що вони здійснені у відповідності до Інструкції №58, місять найменування підприємства, де працював працівник, посади (роботи), відомості про прийняття на роботу, звільнення з роботи, а також найменування, дати і номера документів, на підставі яких проведені відповідні записи. Усі записи про трудову діяльність позивача внесені у хронологічному порядку, не містять виправлень, підчисток, засвідченні підписами уповноважених осіб та відтисками печаток юридичних осіб, та з їх змісту можна встановити вид, періоди та характер виконуваної роботи.
Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку — на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Система персоніфікованого обліку була впроваджена з 01 липня 2000 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 794 від 04.06.1998 року “Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування”.
Пунктами 1, 3, 5, 10 вказаного Положення визначено, що персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (далі - відомості про фізичних осіб).
В основі персоніфікованого обліку лежить обов`язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб.
Персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях.
Роботодавці, зокрема, зобов`язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них.
Також, відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Відтак, з наведених положень вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Також, роботодавці зобов`язані подавати Пенсійному фонду достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них з метою забезпечення ведення персоніфікованого обліку.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, факт не сплати підприємством страхових внесків або ж відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії та не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів його роботи.
Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17 та від 20.03.2019 у справі №688/947/17.
Відтак, враховуючи викладене, рішення відповідача яким відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 02.03.1992 по 19.06.1992, з 25.06.1992 по 26.03.2003 та з 01.04.2003 по 01.10.2004 і як наслідок відмовлено у призначені пенсії по інвалідності,- не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню судом.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Тому, з метою ефективного захисту прав позивача, слід зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.03.1992 по 19.06.1992, з 25.06.1992 по 26.03.2003 та з 01.04.2003 по 01.10.2004.
Відтак, у вказаній частині позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню судом.
Щодо вимоги зобов`язати головне управління призначити пенсію позивачу, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону. 
З оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії вбачається, що страховий стаж позивача, без урахування спірних періодів, складає 10 років 6 місяців 11 днів. Після зарахування періодів роботи з 02.03.1992 по 19.06.1992, з 25.06.1992 по 26.03.2003 та з 01.04.2003 по 01.10.2004 страховий стаж позивача буде перерахований.
Таким чином, враховуючи висновки суду про необхідність зарахування відповідачем вказаних періодів роботи позивача до страхового стажу та віднесення законодавцем обрахунку страхового стажу до повноважень пенсійного органу, суд вважає що належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача від 08.04.2025 про призначення пенсії, з урахуванням висновків, наданих судом у рішенні, щодо необхідності зарахування періодів роботи позивача з 02.03.1992 по 19.06.1992, з 25.06.1992 по 26.03.2003 та з 01.04.2003 по 01.10.2004 до страхового стажу позивача.
Підсумовуючи вищенаведене, оцінивши докази у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають частковому задоволенню.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
З огляду на викладене, оскільки судом прийнято рішення про задоволення вимог позивача, суд вважає за доцільне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого за подання цього позову судового збору у сумі 968,96 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в призначення пенсії за віком №55350023481, прийняте 16.04.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.03.1992 по 19.06.1992, з 25.06.1992 по 26.03.2003 та з 01.04.2003 по 01.10.2004 (згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 19.06.1989) та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.04.2025 про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 968,96 грн сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідачі: 
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, код ЄДРПОУ 21318350, адреса: вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, 29013.
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, код ЄДРПОУ 20987385, адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА