ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року	Львів	Справа № 461/7693/25 пров. № А/857/40355/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А., 
за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,
за участю представника відповідача Шпакової Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 року, прийняте суддею Кротовою О.Б. у м. Львові, повний текст складено 25 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови,

встановив :

ОСОБА_1 (надалі також – позивач) звернувся з адміністративним позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (надалі також – ДММ та ВІ ЛМР, відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЛВ №00918209 від 25.08.2025, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.152-1 КУпАП.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивач має статус водія, який перевозить осіб з інвалідністю, відтак такий має право на пільги відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».
Із матеріалів фотофіксації інспектором з паркування вбачається, що у момент зупинки транспортного засобу на вул. Кирила і Мефодія у м.Львові, водієм було залишено під лобовим склом посвідчення дитини з інвалідністю та розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», що підтверджує його право на пільги, як водія, який перевозить особу з інвалідністю.
Матеріалами справи підтверджується той факт, що біля будинку за місцем проживання позивача із сім`єю наявне спеціально відведене місце для паркування осіб з інвалідністю, однак таке було зайнятим. Враховуючи стан здоров`я дитини позивача, яка має інвалідність, не може самостійно пересуватись, позивачем перед паркуванням автомобіля, залишено під лобовим склом такого підтверджуючі документи, що свідчать про добросовісність та відсутність наміру позивача уникнути оплати без законних на те підстав. Наведене підтверджує, що дії позивача повністю відповідають духу та меті законодавства щодо захисту прав осіб з інвалідністю, зокрема щодо забезпечення мобільності та доступності до житла.
Таким чином, за відсутності вільних місць для паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, транспортний засіб позивача було припарковано поруч на майданчику для платного паркування. Разом з тим, позивач прирівнюється до статусу особи з інвалідністю, отже за вказаних обставин, на нього поширюється дія примітки ст.152-1 КУпАП.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що безоплатне паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю може здійснюватися виключно в межах місць для стоянки, що визначено операторами майданчиків для платного паркування та позначені відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою. 
У випадку розміщення транспортних засобів поза межами місць, призначених для водіїв, які належать до категорії осіб з інвалідністю та осіб, що їх перевозять, паркування здійснюється на загальних підставах.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в позові.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що спеціалістом І категорії інспектором з паркування сектору контролю за дотриманням правил паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури ДММ та ВІ ЛМР Гревою Петром Григоровичем 25 серпня 2025 винесено постанову серії ЛВ №00918209, про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 400 грн.
Із оскаржуваної постанови вбачається, що 13.08.2025 о 12:25 год водієм транспортного засобу марки «AUDI Q7», р.н. НОМЕР_1 , здійснено користування майданчиком для платного користування з недоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кирила і Мефодія, чим порушено вимоги абз.2 п.26 Правил паркування та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.152-1КУпАП.
Окрім цього, у постанові зазначено, що технічний засіб, яким здійснено фотозйомку та/або відеозапис фіксації правопорушення є ПАК Інспектор. Адреса офіційного веб-сайту, на якому можна ознайомитись із зазначеною фіксацією правопорушення в мережі інтернет://inspector.lviv.ua. Ідентифікатор для доступу до зображень транспортного засобу державний номер транспортного засобу, номер повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником транспортного засобу марки «AUDI Q7», р.н. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 ..
У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 10.11.2023 Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №98, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 .
Встановлено, що донька позивача має інвалідність ІІ групи з дитинства до 05.11.2027, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , а також корінцем медичного висновку за №35/42 про дитину-інваліда віком до 18 років, згідно з даними якого дитина має таке захворювання: ДЦП, тетрапарез в стадії відсутності самостійної ходи. Також у наведеному посвідченні зазначені дані про законного представника (опікуна) дитини з інвалідністю ОСОБА_4 , 1975 р.н.
Окрім цього, ОСОБА_4 має довічно присвоєну 3 групу інвалідності за загальним захворюванням, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_5 .
Таким чином, позивач має статус водія, який перевозить осіб з інвалідністю.
Згідно з долученими до відзиву на позовну заяву фотоматеріалами, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови, автомобіль марки «AUDI Q7», р.н. НОМЕР_1 , зупинено на майданчику для платного користування, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кирила і Мефодія, з неоплатою вартості послуг. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі – Закон № 3353-XII) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та інше.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 №1306.
Згідно п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 1 статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото -, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Частина 1 статті 279-3 КУпАП встановлює, що відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Відповідно до ч. 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів.
Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначив, що як особа з інвалідністю звільняється від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування.
Відповідно до ч. 1 ст. 152-1 КУпАП порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг за користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.
Приміткою ст. 152-1 КУпАП вказано, що положення частини першої цієї статті не застосовується у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі несплата вартості послуг за користування майданчиком для платного паркування, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 152-1 КУпАП.
Водночас, правовою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є наявність відповідного складу правопорушення у діях особи, тобто сукупності ознак за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як правопорушення.
В контексті спірних правовідносин, склад адміністративного правопорушення наявний у випадку несплати вартості послуг за користування майданчиком для платного паркування особою, у якої був такий обов`язок.
Оскільки позивач, на підставі закону, звільнений від сплати вартості послуг за користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, він не є суб`єктом вказаного правопорушення.
З огляду на вказане, суд доходить до висновку, що відповідачем не доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 152-1 КУпАП.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до частин 6 та 7 статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським об`єднанням осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.
Якщо власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування не забезпечили виділення та облаштування місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такими місцями на відповідних майданчиках вважаються місця, на яких розміщені транспортні засоби, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.
Із матеріалів справи не вбачається, що паркомість є лише 10, відтак, не доведено, що повинно бути лише 1 паркомісце, призначене для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.
Крім того, зі змісту оскарженої постанови не вбачається аналізу пільг для осіб, які перевозять інвалідів, а обумовлено, що водій не оплатив послуг із паркування, що є неповним встановленням всіх обставин.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому правильно була скасована судом першої інстанції.
Відтак, апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі та в основному цитують норми права, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а інші нічим не доведені та відповідно не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
Суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради залишити без задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 року у справі №461/7693/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 19.01.2026.