Номер провадження: 22-ц/813/2330/26 
Справа № 521/21513/23
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
представника  ОСОБА_1 - адвоката Гриник О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гриник Олесі Анатоліївни на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Бобуйка І.А., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Компанії «Sabiedrida ar ierobezotu atbildibu «BALTJURA-SERVISS» про відшкодування шкоди здоров`ю,
встановив:

12.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Компанії «Sabiedrida ar ierobezotu atbildibu «BALTJURA-SERVISS» про відшкодування шкоди здоров`ю, а саме:
- стягнути з Компанії SIA «BALTJURA-SERVISS» на користь ОСОБА_1 100 300,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2023 року складає 3 666 968 грн., в якості заборгованості з відшкодування шкоди його здоров`ю станом на 05.08.2023 року; 
- стягнути з Компанії SIA «BALTJURA-SERVISS» на користь ОСОБА_1 61 200,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2023 року складає 2 237 472 грн., в якості відшкодування шкоди, завданої його здоров`ю, за три роки наперед за період з 06.08.2023 року по 05.08.2026 року; 
- стягнути з Компанії SIA «BALTJURA-SERVISS» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування шкоди, завданої його здоров`ю, у розмірі 1 700,00 доларів США щомісячно, починаючи з 06.08.2026 року; 
- стягнути з Компанії SIA «BALTJURA-SERVISS» на користь ОСОБА_1 додаткові витрати, викликані необхідністю протезування у розмірі 75 795,52 Євро, що за курсом НБУ станом на 05.08.2023 року складає 3 062 139 грн.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працював на судні FV «MEMELE» (IMO 8916798, прапор Латвійської республіки, судновласник компанія SIA «BALTJURA-SERVISS») за трудовим договором від 25.06.2018 року.
06.09.2018 року на борту судна стався нещасний випадок, в результаті якого ОСОБА_1 отримав травму руки. У цей день судно FV «MEMELE» знаходилося на промислі краба в Індійському океані. Судно підійшло вибирати крабовий порядок з південного буя. У зв`язку з тим, що течією втопило кінцеві буї на буйрепах довелося ловити буйреп сталевою кішкою вагою 100 кг. Кінець стопора, що лопнув, та яким підтягували вибірковою машиною до борту кішку, захлеснув його за праву руку, травмував її і викинув його самого за борт.
У порту ОСОБА_2 було відправлено на берег для надання йому допомоги у місцевому госпіталі «Шифаа ТОВ», де йому було зроблено екстрену операцію - дезартикуляцію правої кисті. Згідно з медичною термінологією, дезартикуляція — це роз`єднання двох кісток у місці їх з`єднання травматичним шляхом або хірургом під час артропластики чи ампутації. У випадку з ОСОБА_1 це була ампутація кисті правої руки.

Згідно позовної заяви, внаслідок травми правої руки, отриманої на судні FV «MEMELE», ОСОБА_1 втратив працездатність на 75% і йому було визначено ІІ групу інвалідності. Згодом, після переогляду, групу інвалідності було змінено на ІІІ - безстроково. З даною травмою ОСОБА_1 не може в майбутньому працювати в якості моряка.
На момент нещасного випадку судновласником судна FV «MEMELE» була латвійська компанія SIA «BALTJURA-SERVISS», з огляду на що позивач вважав, що роботодавець зобов`язаний забезпечити безпечні умови праці для працівника, а тому відповідає за пошкодження останнім свого здоров`я або його смерть.
Позивач вважав компанію SIA «BALTJURA-SERVISS» відповідальною за ушкодження здоров`я ОСОБА_1 , оскільки саме під час найму на належне їй судно FV «MEMELE» він отримав травму, яка призвела до його інвалідності.
Позивач стверджував, що незабезпечення Компанією SIA «BALTJURA-SERVISS» безпечних умов праці призвели до завдання фізичної шкоди ОСОБА_1 та позбавленню його можливості надалі працювати моряком. 
З цих підстав ОСОБА_1 вбачав в діях та бездіяльності Компанії SIA «BALTJURA-SERVISS» вину у завданні йому матеріальної та моральної шкоди і вимагав її компенсації.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач зазначив, що відповідач проігнорував необхідність відшкодування шкоди ОСОБА_1 , а також потребу в протезуванні руки, що змусила позивача звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.03.2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.93-96).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Гриник О.А., ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18.03.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.98-104).

Вирішуючи питання про слухання справи, у відкритому судовому засіданні, за участю представника позивача  ОСОБА_1 - адвоката Гриник О.А.,та у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.137-140).

Крім того, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, усні заперечення проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги і зміни судового рішення в мотивувальній його частині, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 є громадянином Молдови, а тому він не наділений правом вимоги до відповідача, оскільки трудовий договір був укладений із громадянином країни Молдова, нещасний випадок стався із громадянином країни Молдова.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, так як судом хоч і встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується ID паспортом громадянина України № НОМЕР_1 від 13.01.2023 року, орган, що видав: 5115, ІПН: НОМЕР_2 , та який з 26.04.2023 року по теперішній час має зареєстроване місце проживання на території України, а саме: АДРЕСА_1 , дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 є громадянином Молдови.

Та обставина, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України підтверджується ID паспортом громадянина України № НОМЕР_1 від 13.01.2023 року, орган, що видав: 5115, ІПН: НОМЕР_2 (а.с.7, 106).

Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що у відповідності до трудового договору (контракту) укладеного 25 червня 2018 року між роботодавцем – Компанією «Мейкінг Менеджмент ЛТД» та робітником – ОСОБА_1 , випливає, що у разі травми, отриманої при виконанні своїх прямих обов`язків та без порушення регламенту розпорядку на судні, має сплачувати роботодавець - «Мейкінг Менеджмент ЛТД» (а.с.9-11). 
Тобто, із матеріалів справи вбачається, що позивач уклав трудовий договір не з відповідачем - судновласником, а з компанією «Мейкінг Менеджмент ЛТД». Саме ця компанія є роботодавцем. У пункті 3.1.3 вищевказаного трудового договору (контракту) зазначено, що роботодавець, тобто, компанія – «Мейкінг Менеджмент ЛТД», зобов`язується власним коштом надати медичну допомогу працівнику за умови, що травму не було отримано внаслідок порушення регламенту суднового розпорядку робітником (після вживання алкогольних напоїв чи наркотичних засобів, внаслідок бійки тощо) (а.с.9). 

Проте, позовних вимог до представника роботодавця - «Мейкінг Менеджмент ЛТД пред`явлено не було.

Також судом першої інстанції не було враховано, що жодна зі сторін справи, не надала суду відповідних доказів того, чи був позивач ОСОБА_1 застрахованою особою, та чи не отримував він страхових платежів від страховика. Відповідачем у його письмових поясненнях на позовні вимоги ОСОБА_1 йдеться саме про те, що судно, на якому працював ОСОБА_1 , було застрахованим, про що маються відповідні страхові поліси (а.с.74).

Всі зазначені обставини є підставою для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду, враховуючи, що суд відмовив в задоволенні позовних вимог, але мав відмовити не у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 є громадянином Молдови, а у зв`язку з тим, що позовні вимоги були пред`явлені до неналежного відповідача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Особа, яка порушує процес, повинна зазначити в позовній заяві до суду точну назву позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, а також викласти обставини, що обґрунтовують вимогу позивача, тобто що право вимоги належить особі, яка вказана позивачем, а обов`язок покладений на особу, зазначену в заяві відповідачем.
Тобто, при пред`явленні позову суд не може встановити, чи є позивач або відповідач належними сторонами, оскільки при пред`явленні позову вони є передбачуваними суб`єктами спірних матеріальних правовідносин і питання про їхню належність до справи вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих доказів у справі.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. 

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення зазначеним обставинам не відповідає, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду – змінити в мотивувальній його частині.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гриник Олесі Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 березня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину, в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 05.02.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева