ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/14384/24 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бужак Н.П.
Суддів: Беспалова О.О., Кобаля М.І.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року, суддя Соломко І.І., у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Чернігівській області як відокремленого підрозділу ДПС до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

У С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Чернігівській області як відокремлений підрозділ ДПС звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 112064,01 грн. 
Відповідно до ухвали судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спірним у даній справі є встановлена податковим органом сума податкового боргу в розмірі 112064,01 грн, яка рахується за ОСОБА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи наявні докази наявності за відповідачем боргу, оскільки останній в добровільному порядку його не погасив.
В апеляційній скарзі скаржних заперечив борг, вказавши, що податкова вимога стосувалась ППР №00070235-5306-2506 від 23.04.2019 на суму 4092,79 грн. Окрім того, на його адресу не направлялись податкові вимоги, які були сформовані на підставі ППР, та на підставі яких визначено борг.
Також скаржник послався, що оскаржує ППР в суді, додавши до апеляційної скарги ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно (Інформаційна довідка №369492725 від 12.03.2024) відповідач є власником 1/2 частки об`єкту нерухомості загальної площі 2 546.7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Васильченко Т.П. від 04.12.2007, дата державної реєстрації 30.06.2021.
Станом на 15.10.2024 за відповідачем обліковується податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 112064,01 грн.
Зазначена заборгованість відповідача утворилася в результаті несплати донарахованих сум грошового зобов`язання, що підтверджується довідкою контролюючого органу та податковими повідомленнями-рішеннями № 0070234-5306-2506 від 23.04.2019; №0266137-2407-2506 від 21.04.2021; № 0916579-2410-2506-UA 74020050000033944 та №0916580-2410-2506-UA74020050000033944 від 17.07.2024; №0916563-2410-2506-UA74020050000033944та №0916567-2410-2506-UA74020050000033944 від 16.07.2024.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-17 (далі -ПК України).
Відповідно до пункту 6.1статті 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Статтею 31 ПК України встановлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, який включає податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельний податок з фізичних осіб.
За даними податкового органу, за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у відповідача наявна заборгованість в розмірі 112064,01 грн. ( а.с.10).
Позивачем сформовані податкові повідомлення-рішення № 0070234-5306-2506 від 23.04.2019; № 0266137-2407-2506 від 21.04.2021; № 0916579-2410-2506-UA 74020050000033944 та № 0916580-2410-2506-UA74020050000033944 від 17.07.2024; № 0916563-2410-2506-UA74020050000033944 та № 0916567-2410-2506-UA74020050000033944 від 16.07.2024.
Вищезазначені податкові повідомлення-рішення направлені на податкову адресу відповідача.
За змістом пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган, надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Разом з тим, з метою погашення податкового боргу, позивачем на адресу відповідача направлялась податкова вимога від 08.07.2019 № 127269-50 на суму 3517,84 грн, яка повернута позивачу «адресат відсутній за вказаною адресою».
Вказана вимога ані у адміністративному, ані у судовому порядку не оскаржена. Після надіслання вимоги сума податкового боргу відповідача збільшилась. Доказів погашення податкового зобов`язання стороною відповідача в добровільному порядку станом на день розгляду справи суду не надано.
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Оскільки зазначена вище податкова вимога не втратила юридичної сили, у контролюючого органу не виникло обов`язку повторного надіслання податкової вимоги платнику податків.
Якщо зобов`язання самостійно визначені, або рішення контролюючого органу, за яким стягується податковий борг не скасовано і є чинним, грошові зобов`язання вважаються узгодженими.
Таким чином, доводи скаржника про те, що контроючий орган не направляв йому вимоги по податкових повідомленнях-рішеннях, на підставі яких сформовано борг є безпідставними.
Відповідні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №808/7131/15 та від 19.03.2019 у справі №808/8020/14.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, що сума нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань набула статусу узгоджених грошових зобов`язань згідно з нормами Податкового кодексу України.
Водночас, колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
Згідно пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 вказаної статті).
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) визначеного грошового зобов`язання (що включає і нараховану пеню), чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі №160/7345/20 та інших.
Наведене є однією із гарантій дотримання у податкових відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.
Пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Таким чином, оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив податковий борг в сумі 112064,01 грн, суд дійшов вірного висновку про стягнення такого боргу за рішенням суду.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач оскаржує в судовому порядку ППР на підставі яких сформовано податковий борг, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Так, в Єдиному державному реєстрі судових рішень за №620/2703/25 знаходиться постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2025 у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування ППР.
Згідно даної постанови рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування ППР відмовлено.
Таким чином, на час розгляду судом апеляційної інстанції апеляційної скарги ОСОБА_1 , податкові повідомлення-рішення, на підставі яких сформовано податковий борг, є чинними, а податковий борг узгодженим.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року - без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Беспалов О.О.

Кобаль М.І.