Справа № 161/21004/24 
Провадження № 2-др/161/1/26 

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року м.Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,
за участю секретаря судового засідання - Ващук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку заяви відповідача - ОСОБА_1 та представника відповідача - адвоката Сорокопуда Миколи Олександровича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22 грудня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності – відмовлено.
На адресу суду 31 грудня 2025 року від представника відповідача адвоката Сорокопуда М.О. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Крім того 07 січня 2026 року від відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, яку надавала адвокат Міщук І.В. в розмірі 21 000 грн, та витрат, понесених на експертизу в сумі 5000 грн. Одночасно подала клопотання про поновлення строків звернення до суду із заявою.
Ухвалами суду від 16 січня 2026 року прийнято до провадження заяви відповідача та представника відповідача про ухвалення додаткового рішення.
Ухвалою суду від 05 лютого 2026 року провадження по заявах відповідача та представника відповідача про ухвалення додаткового рішення об`єднано в одне провадження.
Від представника позивача - адвоката Кондратюка В.В. 27 січня 2026 року надійшли заперечення на заяви про ухвалення додаткового рішення, обґрунтовані тим, що до заяви представника відповідача – Сорокопуда М.О. не додано документів, що свідчать про оплату гонорару оформлені у встановленому законом порядку. Розрахунок-фактура від 29.12.2025 є лише підставою для оплати і не є документом, що свідчить про оплату. Акт №1 прийому наданих послуг з правничої (правової) допомоги адвокатом від 29.12.2025 року не може вважатись тим розрахунком, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Інших доказів про затрати часу адвоката при наданні правничої допомоги і про розмір понесених відповідачем таких витрат не представлено.
Разом із тим вказує, що під час розгляду даної справи представником відповідача - адвокатом Сорокопудом М.О. до закінчення судових дебатів не було зроблено заяви про неможливість надання відповідачкою доказів щодо витрат на правничу допомогу адвоката та про подання таких протягом п`яти днів з дня постановлення рішення.
Заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн. не відповідає розміру затрат робочого часу адвоката по підготовці до розгляду справи та підготовці одного клопотання та його участі в судових засіданнях.
Щодо витрат, заявлених на правничу допомогу адвоката Міщук І.В., вважає, що відповідач пропустила строки звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення, підстав для поновлення строку визначеного ч.8 ст. 137 ЦПК України немає, а заява підлягає залишенню без розгляду.
У зв`язку з наведеним просить відмовити ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу адвокатів Сорокопуда М.О., Міщук І.В. та витрат на проведення експертизи. У випадку задоволення заяв ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в даній справі зменшити розмір таких витрат до 2 000 грн.
Відповідач ОСОБА_1 подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, подану заяву підтримує та просить задовольнити з наведених у ній підстав.
Представник відповідача Сорокопуд М.О. в судове засідання не з`явився, подав попередньо заяву про розгляд справи у його відсутності.
Представник позивача Кондратюк В.В. подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
У відповідності до ч.4 ст.270 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності осіб, які не з`явилися.
Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч.1 ст. 133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.
Сторона відповідача скористалася своїм правом, передбаченим ч.8 ст.141 ЦПК України, до ухвалення рішення зробила відповідну заяву та надала суду докази понесених судових витрат з надання професійної правничої допомоги протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Зокрема, адвокат Сорокопуд М.О. 11.12.2025 в судовому засіданні під звукозапис зробив відповідну заяву.
Адвокат Міщук І.В. подала докази витрат на правничу допомогу на стадії підготовчого провадження. (а.с. 76 – 81).
Отже, вказані документи подані стороною відповідача до початку судових дебатів, що відповідає вимогам ч.8 ст. 141 ЦПК України, а тому суд вважає заявлені витрати на правничу допомогу поданими у встановлений процесуальним законом строк та такими, що підлягають розгляду по суті.
Далі, відповідно до частин третьої п`ятої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При цьому, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19).
Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) Велика Палата ВС відступила від висновку, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатися тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному з видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, такого розрахунку позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
ВП ВС зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.
Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Отже, при зверненні за відшкодуванням варто пам`ятати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)
Таким чином, оскільки стороною відповідача були дотримані всі формальні підстави для вирішення питання про присудження на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, які передбачені ч.1 ст.134, ч.8 ст.141 ЦПК України, це питання слід вирішити по суті шляхом ухвалення додаткового рішення.
Визначаючи розмір судових витрати відповідача на професійну правничу допомогу суд виходить з наданих нею документів, а саме: ордеру на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Міщук І.В. та адвокатом Сорокопудом М.О., договорів про надання правової допомоги, актами здачі-прийняття наданих послуг.
З огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, керуючись ч.5 ст.137 ЦПК України, суд зменшує розмір витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн. та стягує їх з позивача на користь відповідача. Такий розмір витрат, на думку суду, буде відповідати критеріям, передбаченим ч.4 ст.137 ЦПК України. 
Водночас, суд зазначає про те, що витрати відповідача, понесені нею у зв`язку із проведенням експертизи в сумі 5000 грн не підлягають до задоволення. Поданий висновок судової земельно-технічної експертизи від 10.03.2025 року №5/2025 не був покладений в основу судового рішення, не вплинув на встановлення обставин по справі та на висновки суду, оскільки спір вирішено з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту права, без необхідності встановлення обставин, для з`ясування яких проводилась експертиза.
За таких обставин понесені витрати не перебувають у причинному зв`язку з розглядом справи та не можуть вважатися необхідними судовими витратами у розумінні процесуального закону, а тому підстави для їх відшкодування відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ст.270 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Заяви відповідача - ОСОБА_1 та представника відповідача - адвоката Сорокопуда Миколи Олександровича, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності - задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.
В решті заяв про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.
Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Повне судове рішення складено та підписано 05.02.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області         Людмила ПРИСЯЖНЮК