Справа № 464/5187/24 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О. 
Провадження № 22-ц/811/2837/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Цьони С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Буженко Юрія Сергійовича на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 липня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Сихівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 про оголошення фізичної особи померлою,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 року адвокат Буженко Ю.С., від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із заявою, в якій просив визнати громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті н.п. Ягідне, Бахмутського району Донецької області.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи Сихівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , про оголошення фізичної особи померлою відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Буженко Юрія Сергійовича, подавши апеляційну скаргу.
З рішенням суду не погоджується.
Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Покликається на те, що судом першої інстанції неправильно витлумачено ст. 21 ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», штучно звівши їх до єдиного джерела – висновку Уповноваженого, тоді як закон не забороняє звертатись до суду без наявності цього висновку у разі наявності інших достовірних доказів.
На думку апелянта, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 , 1986 р.н., загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 при виконанні бойового завдання під час воєнних дій на території України поблизу н.п. Ягідне Донецької області.
Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким заяву задовольнити.
08.12.2025 року представник Міністерства оборони України подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.
Відмовляючи в задоволенні заяви про оголошення фізичної особи померлою, суд першої інстанції виходив з того, що не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може достовірно встановити смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме суду не додано Журналу бойових дій військової частини, витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування, витягу з наказу, згідно з якого можливо було б визначити чи виключений солдат ОСОБА_1 зі списків військової частини, інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в н.п.Ягідне Донецької області.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_1 та дружиною ОСОБА_3 . З початком повномасштабного вторгнення військ рф в Україну, яке сталося 24 лютого 2022 року, ОСОБА_1 був призваний до лав Збройних Сил України та направлений для проходження служби у військову частину НОМЕР_1 (витяг з наказу №29 від 02.04.2022 року).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 березня 2023 року затверджено висновки службового розслідування за фактом подій, що сталися 02 лютого 2023 року у військовій частині НОМЕР_1 .
Комісія встановила, що ОСОБА_1 слід вважати безвісти зниклим за особливих обставин, пов`язаних з виконанням бойового завдання по захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України під час виконання обов`язків військової служби при відсічі і стримування збройної агресії проти України, внаслідок протиправних дій з боку збройних сил рф, пов`язане із проходженням військової служби і виконанням обов`язків по захисту Батьківщини.
Відповідно до сповіщення сім`ї № 30, направленого 09 лютого 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_5 , повідомлено про те, що ОСОБА_1 зник безвісті 02 лютого 2023 року в населеному пункті Ягідне Донецької області під час воєнних дій.
Як вбачається з витягу з ЄРДР №12023141410000142 від 11.02.2023 року зареєстровано заяву по факту зникнення безвісти ОСОБА_1 за ч.1 ст.115 КК України.
Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини друга, третя статті 46 ЦК України).
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.
На цьому також наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.
Звернувшись із заявою про визнання ОСОБА_1 померлим, заявниця зазначала, що рішення суду їй необхідне для реалізації права на отримання відповідної грошової компенсації, яка виплачується родинам загиблих військовослужбовців.
Колегія суддів зазначає, що суд оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті.
Отже, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.
Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.
Аналогічні висновки викладено в постанові КЦС ВС від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів приходить до висновку, що існують достатні підстави, підтверджені належними доказами, для оголошення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим під час участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації про України, захистом Батьківщини під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_4 .
При цьому колегія суддів бере до уваги те, що вказані вище письмові докази не містять жодних суперечностей і надають можливість зробити вірогідне припущення про його смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 на території н.п. Ягідне, Бахмутського району Донецької області, де останній виконував обов`язки військової служби, пов`язані із захистом Батьківщини.
З огляду на обставини, за яких найімовірніше сталася смерть сина заявниці, у заявниці була відсутня як на той час (момент смерті), так і на теперішній час можливість отримати відповідні документи про смерть сина.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки наданим ОСОБА_1 доказам, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні її заяви.
Поза увагою суду першої інстанції залишилось і те, що у відповідності норм Конституції України та вищенаведених положень чинного законодавства, забезпечення можливості реалізації та захист прав, свобод та інтересів громадян є одним із головних обов`язків держави, виконання якого не може бути вибірковим.
Судове рішення, яке підтверджує факт смерті відсутньої особи шляхом оголошення її померлою, з моменту набрання законної сили є підставою для припинення право суб`єктності такої фізичної особи.
На підставі вказаного рішення суду органом державної реєстрації актів цивільного стану видається свідоцтво про смерть особи. Після оголошення фізичної особи померлою відкривається спадщина (ст. 1220 ЦК України), утриманцям призначається пенсія або інші виплати, передбачені законом, шлюб припиняється (ст. 104 СК України), припиняється представництво за довіреністю, яку видала особа, оголошена померлою, та/або представництво за довіреністю, виданою особі, яка оголошена померлою (ст. 248 ЦК України).
Держава повинна захищати та сприяти реалізації законних прав, свобод та інтересів всіх своїх громадян.
Правом, яке держава має захищати та забезпечувати можливість для його реалізації, в даному випадку є право ОСОБА_1 , як громадянки України та матері, на оголошення її сина померлим, що, у свою чергу, стане підставою для реалізації нею інших своїх прав та обов`язків, пов`язаних зі смертю сина, зокрема, спадкування, отримання відповідної допомоги (виплати), тощо.
Натомість, реалізація вказаних прав в позасудовому порядку наразі неможлива з об`єктивних причин - відсутності у заявниці документів, передбачених чинним законодавством України, які посвідчують факт смерті особи і дозволяють здійснити державну реєстрацію смерті особи відповідним територіальним органом ДРАЦС України.
Оскільки в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_1 пропав безвісти за обставин, що загрожували йому смертю, під час бойового зіткнення, дані про те, що він знаходиться у полоні – відсутні, колегія суддів вважає що наявні підстави для застосування до спірних правовідносин ч 2 ст.46 ЦК України та оголошення ОСОБА_1 померлим до спливу двох років від дня закінчення бойових дій.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що в силу вимог ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог з наведених апеляційним судом підстав.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Буженко Юрія Сергійовича - задовольнити.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 липня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Сихівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 про оголошення фізичної особи померлою – задовольнити
Оголосити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (актовий запис про народження №7210 від 23.08.1986 року) уродженця м. Львів, померлим при виконанні бойового завдання у зв`язку з захистом Батьківщини.
Датою смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 уродженця м. Львів вважати ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Місцем смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 уродженця м. Львів вважати н.п.Ягідне, Бахмутського району, Донецької області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29 грудня 2025 року.

Головуючий:         Ванівський О.М.

Судді:         Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.