ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2025 року
м. Київ
Справа № 705/1073/25
Провадження № 61-12193св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданнікасаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року в складі колегії Карпенко О. В., Василенко Л. І., Новікова О. М.
у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2017 року (справа № 522/10398/17) задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 02 січня 2025 року (справа № 496/8008/24) з нього на користь ОСОБА_4 стягнено аліменти на сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Обидва судові акти пред`явлені до примусового виконання. Біляївським відділом державної виконавчої служби (далі - ВДВС) відкрито два виконавчих провадження № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3. 
На час звернення до суду позивач перебуває у лавах Збройних Сил України, відрахування аліментів здійснюється бухгалтерією Військової частини НОМЕР_1 на рахунок Біляївського ВДВС. 
20 січня 2025 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області відкрито провадження в справі № 496/7916/24 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 до досягнення дитиною 3-х річного віку. Наразі сукупний розмір аліментів, що стягується, складає понад 50 % доходу позивача, а після вирішення питання про стягнення аліментів на дружину розмір стягнень буде перевищувати 70 % його доходу. ОСОБА_3 переніс хірургічну операцію, потребує спостереження з боку лікарів. Об`єктів рухомого та нерухомого майна у власності нe має.
Просив зменшити розмір аліментів, які стягуються за судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 02 січня 2025 року в справі № 496/8008/24 про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі з 1/4 на 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до 02 березня 2031 року (набуття старшою дитиною повноліття), потім у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
15 травня 2025 року рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області позов задоволено.
Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на підставі судового наказу Біляївського районного суду Одеської області від 02 січня 2025 року в справі № 496/8008/24, на користь ОСОБА_4 , на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Короткий зміст ухвали суду апеляційного інстанції 
ОСОБА_1 не брала участі у справі, але вважала, що суд першої інстанції вирішив питання про її права та інтереси. Її представник - Шинжирбаєва М. Т. подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
28 серпня 2025 року ухвалою Черкаського апеляційного суду апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2025 року закрито.
Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не є учасником справи. Обґрунтовуючи підстави апеляційного оскарження, вона вказала, що рішення суду про зменшення розміру аліментів порушує як її права та інтереси, так і інтереси її дитини, оскільки оскаржуваним рішенням було безпідставно зменшено розмір аліментів до 1/6 частки, що в подальшому стало підставою для ухвалення Приморським районним судом м. Одеси судового рішення про зменшення розміру аліментів на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.
Апеляційний суд зробив висновок, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не було вирішено питання про права, інтереси та/або обовязки як ОСОБА_1 так і її дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і таке судове рішення першої інстанції не зачіпає безпосередньо права та обов`язки скаржниці, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України є підставою для закриття апеляційного провадження.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
29 вересня 2025 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу для продовження розгляду до апеляційного суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційну скаргу мотивовано тим, що Черкаський апеляційний суд, переглядаючи справу по суті в частині вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , не з`ясував обставин щодо вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи та подала апеляційну скаргу, та не врахував те, що оскаржуване рішення фактично обмежує інтереси та права ОСОБА_1 , враховуючи те, що ОСОБА_3 не довів належним чином погіршення його матеріального або сімейного стану. 
Доводи інших учасників справи
Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення в справі «Bruаlla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, пункт 33).
Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, що поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 05 травня 2020 року в справі № 910/9254/18, від 29 жовтня 2025 року в справі № 297/4270/24, від 27 листопада 2025 року в справі № 755/3762/14 та ін.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
З огляду на викладене право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.
Отже, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.
Верховний Суд у постанові від 10 вересня 2021 року в справі № 1522/29828/12 вказав, що в разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
З урахуванням наведеного апеляційний суд на виконання вимог процесуального закону, відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, на судове рішення суду першої інстанції, належним чином дослідив і перевірив доводи апеляційної скарги та встановив відсутність порушення її прав чи законних інтересів, оскільки рішенням суду першої інстанції в цій справі не було вирішено питання про права, інтереси та/або обов`язки як ОСОБА_1 , так і її дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і таке судове рішення першої інстанції не зачіпає безпосередньо права та обов`язки заявниці, оскільки стосується виключно прав  ОСОБА_4  та її сина - ОСОБА_3 .
Інші доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують, вони зводяться до власного тлумачення норм права, власної оцінки доказів та незгоди з рішенням суду попередньої інстанції по суті спору і спростовуються матеріалами справи.
Суд враховує позицію ЄСПЛ, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain), пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	О. М. Ситнік   В. М. Ігнатенко    І. М. Фаловська