УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №281/273/24 Головуючий у 1-й інст. Данчук В. В. 
Категорія 62  Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б., 
суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 281/273/24 за позовом представника  ОСОБА_1 - адвоката Васянович Марії Іванівни, до Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області про визнання додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступниками якої є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 30 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Данчука В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані в АДРЕСА_1 .
Вказує, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті матері.
У встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки продовжувала користуватися спадковим майном. Окрім того, внаслідок військової агресії рф проти України та введення воєнного стану вона була позбавлена можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
Враховуючи вищезазначене, просила визначити їй додатковий строк тривалістю у два місяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 30 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не була належним чином повідомлена про час та місце проведення судових засідань.
Суд першої інстанції не врахував ту обставину, що вона є єдиною спадкоємицею своєї матері, яка у зв`язку із хворобою з 2019 року й до дня смерті проживала разом із нею в АДРЕСА_2 .
Вказує, що здійснила поховання матері на кладовищі в м. Житомирі. Вказані обставини спростовують зміст довідки сільської ради про те, що мати до дня смерті проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 .
Звертає увагу на ту обставину, що на час смерті матері постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №164 було передбачено, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється. З 26 червня 2022 року 2022 року діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану.
25 січня 2023 року Верховний Суд України сформулював правовий висновок щодо застосування законодавства, яким врегульовані питання щодо строків прийняття спадщини, а саме зазначено про необхідність дотримання встановленого цивільним законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини.
Позивачка зазначає, що не обізнана із законодавством, проте із відкритих джерел їй було відомо про зупинення строків для прийняття спадщини під час дії воєнного стану. Отже, стверджує, що була впевнена у тому, що не пропустила строк для прийняття спадщини.
Також наголошує на тому, що при зверненні до нотаріуса останній не роз`яснив їй положення статті 1268 ЦК України та не вказав, які докази вона повинна надати для підтвердження факту постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Вважає помилковим посилання суду першої інстанції на ту обставину, що нотаріус повинен виносити постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а не оформлювати таку відмову листом, оскільки реалізація її права на спадкування не може ставитися у залежність від дотримання нотаріусом вимог законодавства.
Таким чином, просила задовольнити її апеляційну скаргу.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 9 вересня 2024 року відкрито провадження у справі.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 померла.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 3 грудня 2024 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_1 .
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 7 серпня 2025 року провадження у справі поновлено.
Ухвалою суду від 13 січня 2026 року залучено до участі у справі правонаступників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
В судовому засіданні ОСОБА_2 , його представник — адвокат Ясюнецький О.О., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1 - ОСОБА_5 . До складу спадщини входить житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка, площею 0,275 га, призначена для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства.
Долучена до позовної заяви довідка, видана виконкомом Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 1 квітня 2024 року за №879, містить інформацію про те, що ОСОБА_5 була зареєстрована та постійно проживала по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Була зареєстрована та проживала одна.
3 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Івчука С.С. із заявою щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті матері.
Листом від 3 квітня 2024 року №317/02-14 приватний нотаріус повідомив ОСОБА_1 про те, що вона пропустила встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини й не надала доказів, які б підтверджували факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини у відповідності до статті 1268 ЦК України. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність обставин, що об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 своєчасно прийняти спадщину після смерті матері.
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
Так, відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Поважними  причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Таким чином, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. 
Отже, якщо  спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. пункти 53 - 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)).
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18).
У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 (провадження № 61-562св23) зазначено, що «суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19.
Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною.
Суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_1 мала об`єктивну можливість своєчасно подати заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері.
Необізнаність із законодавством та введення в Україні воєнного стану не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили ОСОБА_1 вчасно здійснити таку дію, адже законодавство України передбачає альтернативні варіанти прийняття спадщини ( зокрема, подання відповідної заяви засобами поштового чи електронного зв`язку), що значно спрощує процес реалізації прав спадкоємців.
Таким чином, відсутні підстави для скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги є без підставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якої є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , залишити без задоволення, а рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 30 липня 2024 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 3 лютого 2026 року.