ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 442/4751/24
провадження № 61-3465св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

заінтересована особа - ОСОБА_2 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2023 року у складі судді Курус Р. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року у складі колегії судів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця - заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С. Т. (далі - державний виконавець Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т.), заінтересована особа - ОСОБА_2 . 
Скарга обґрунтована тим, що на примусовому виконанні у Дрогобицького ВДВС перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_1, яке включає 23 виконавчі провадження, частина з яких стосується платежів до бюджету, а 10 проваджень стосуються утримання спільного з боржником сина, зокрема й виконавче провадження № 2570960 щодо примусового виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2023 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду 
від 04 липня 2023 року (справа № 442/443/23) її скаргу на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Дрогобицького ВДВС при складенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16 січня 2023 року задоволено. 
Визнано частково неправомірними дії державного виконавця Дрогобицького відділу ВДВС щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів 
від 16 січня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2. Скасовано зазначений розрахунок та зобов`язано державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
29 травня 2024 року державний виконавець Дрогобицького ВДВСКушнір С. Т. здійснила розрахунок заборгованості, з порушенням норм чинного законодавства та правових висновків Верховного Суду. Зокрема саме орган ДВС вважається стягувачем у виконавчому провадженні, а тому датою платежу вважається дата зарахування аліментних коштів на рахунок Дрогобицького відділу ДВС, і саме на цю дату повинен бути визначений перерахунок суми в гривнях в іноземну валюту.
Натомість державний виконавець Дрогобицького ВДВСКушнір С. Т. датою виконання судового рішення безпідставно вважала дату, коли аліменти отримані ОСОБА_1 , не врахувала, що формою розрахунку заборгованості, яка встановлена додатком 15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкціяз організації примусового виконання рішень), не передбачено розділу, де б зазначалося «отримано стягувачем», оскільки ця дата не має ніякого значення для розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно з чинним законодавством. 
Таким чином, дії виконавця щодо визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів станом на 29 травня 2024 року, без урахування стягнених з боржника аліментів за січень-травень 2024 року є неправомірними, оскільки згідно з довідкою Дрогобицького ДВС від 05 червня 2024 року грошові кошти надійшли 17 січня 2024 року - у розмірі 1 046,50 грн; 16 лютого 2024 року - у розмірі 1 046,50 грн; 12 березня 2024 року - у розмірі 1 180,50 грн; 12 квітня 2024 року - у розмірі 1 180,50 грн; 14 травня 2024 року - у розмірі 1 180,50 грн, а тому мали бути конвертовані в євро у день надходження і враховані виконавцем під час здійснення розрахунку заборгованості від 29 травня 2024 року.
Розрахунок заборгованості від 29 травня 2024 року ані на її поштову адресу, ані на електронну адресу не направлявся, що вказує на чергове свідоме порушення її прав державним виконавцем Дрогобицького ДВС Кушнір С. Т. 
При цьому, в автоматизованій системі виконавчих проваджень (далі - АСВП) наявна значна кількість сканованих копій різних документів, з яких неможливо дізнатися, що саме за документ внесений державним виконавцем Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. у виконавчому провадженні НОМЕР_2.
Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила: 
визнати неправомірними дії державного виконавця Дрогобицького ВДВС 
Кушнір С. Т. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів 
від 29 травня 2024 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2, неповідомлення її про складення зазначеного розрахунку та ненадіслання його заявниці; 
скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 29 травня 2024 року у виконавчому провадженні реєстраційний НОМЕР_2;
зобов`язати державного виконавця Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. надсилати ОСОБА_1 документи виконавчого провадження № НОМЕР_2 на її електронну адресу; здійснити новий розрахунок заборгованості зі сплаті аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Короткий зміст судових рішень
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 липня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано неправомірними дії державного виконавця Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. під час складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 29 травня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 та під час надсилання копій документів, зобов`язано її усунути порушення.
Скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 29 травня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.
Зобов`язано державного виконавця Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. здійснити новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, у якому визначити розмір заборгованості станом на дату здійснення розрахунку та конвертувати суму заборгованості у євро станом на день надходження коштів до Дрогобицького ВДВС.
Зобов`язано державного виконавця Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. надсилати документи виконавчого провадження стягувачу за її адресою, зазначеною у виконавчому документі або відповідній заяві. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що згідно з довідкою Дрогобицького ВДВС від 05 червня 2024 року у рахунок погашення заборгованості зі сплаті аліментів на рахунок ОСОБА_1 надійшли грошові кошти, а саме: 17 січня 2024 року - у розмірі 1 046,50 грн; 16 лютого 2024 року - у розмірі 1 046,50 грн; 12 березня 2024 року - у розмірі 1 180,50 грн; 12 квітня 2024 року - у розмірі 1 180,50 грн; 14 травня 2024 року - у розмірі 1 180,50 грн, які не були конвертовані у євро на станом на день надходження і не враховані виконавцем під час здійснення розрахунку заборгованості від 29 травня 2024 року.
Державний виконавець Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. помилково вважала датою зарахування грошових коштів - дату їх отримання ОСОБА_1 .
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що здійснений державним виконавцем Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 29 травня 2024 року, є неповним і не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, що є підставою для визнання його неправомірним та скасування. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року апеляційну скаргу Дрогобицького ВДВС задоволено.
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 липня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 . 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до вимог статті 533 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Державний виконавець Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. правомірно здійснила перерахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на дату зарахування платежу ОСОБА_1 , що відповідає вимогам частини другої статті 533 ЦК України, з урахуванням курсу валют в Україні (саме у період оспорюваного розрахунку і проведених платежів), що жодним чином не порушило законних прав та інтересів заявниці. 
Вирішуючи вимоги скарги ОСОБА_1 щодо зобов`язання державного виконавця надсилати їй документи, винесені у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку державного виконавця в обов`язковому порядку направляти стягувачу всі документи виконавчого провадження під час виконання рішення суду про стягнення аліментів, зокрема, розрахунку заборгованості. Натомість норма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік підстав для такого направлення, до яких вимоги стягувачки не входять. 
Апеляційний суд звернув увагу на те, що статус судів усіх інстанцій покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
Скарга ОСОБА_1 має претензійний характер і не обґрунтована доводами, які дійсно дають підстави для висновку про бездіяльність органу примусового виконання рішень; заявниця тлумачить норми матеріального та процесуального права на власний розсуд, однак не зазначає конкретно, як саме дії державного виконавця порушили її права чи інтереси як стягувачки у виконавчому провадженні; внаслідок здійсненого державним виконавцем перерахунку заборгованості, ОСОБА_1 опинилася у кращому становищі, ніж боржник, який міг би це оскаржити. 
У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що курс валют є змінним і надалі розрахунок заборгованості у такий спосіб може погіршити її становище.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 
У березні 2025 року  ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. 

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку те, що моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів заявниці, оскільки моментом виконання судового рішення є саме момент надходження кошів з рахунку боржника на відповідний рахунок ДВС.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те. що на депозитний рахунок Дрогобицького ДВС надійшли аліменти: 17 січня 2024 року у розмірі 1 046,50 грн; 16 лютого 2024 року у розмірі 1 46,50 грн; 12 березня 2024 року у розмірі 1 180,50 грн; 12 квітня 2024 року у розмірі 1 180,50 грн; 14 травня 2024 року у розмірі 1 180,50грн; 16 червня 2024 року у розмірі 1 180,50 грн.

20 червня 2024 року державний виконавець Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. сформувала розпорядження про перерахунок аліментів на банківський рахунок стягувачки єдиною сумою 6 815,00 грн, і саме цю дату (20 червня 2024 року) державний виконавець вважала належною датою конвертації аліментів з валюти гривні у євро та датою виконання судового рішення. 

Суд апеляційної інстанції помилково вважав правомірними такі дії державного виконавця Дгоробицького ВДВС Кушнір С. Т., оскільки зазначене суперечить висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 01 липня 2017 року у справі № 6-1063цс17 та висновкам Верховного суду, викладеним у постановах від 22 вересня 2023 року у справі № 2-1540/12, від 31 липня 2019 року у справі № 910/3692/18, від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16. 

Примусове списання коштів з рахунків платників ініціюють стягувачі (орган ДВС) на підставі виконавчих документів, тобто зазначені дії засвідчують платіжний, розрахунковий характер відносин, що виникають між органами ДВС, Казначейства, боржником та стягувачем. Виконавець, хоча й від імені держави, однак діє в інтересах стягувача задля виконання судового рішення, яке ухвалене на користь останнього. Тобто стягувач фактично наділяє виконавця своїм правом на отримання належних йому грошових коштів, а виконавець на цей період стає отримувачем таких коштів. 

Згідно з частиною другою статті 533 ЦК України якщо зобов`язання визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, тобто на день зарахування коштів на рахунок відділу ДВС, який у цьому випадку є стягувачем, а не дата зарахування аліментів на банківський рахунок ОСОБА_1 .

Крім того, суд апеляційної інстанції не перевірив аргументів ОСОБА_1 про те, що державний виконавець Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. не здійснює розрахунок заборгованості щомісяця та не обчислює його в АСВП; вносить рахунки заборгованості до АСВП з грубим порушенням вимог закону щодо дати їх внесення, а також не здійснює розрахунок заборгованості на останній день місяця відповідно до вимог частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» і не направляє його заявниці. 

При цьому законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку сторони виконавчого провадження самостійно відстежувати стан виконавчого провадження, зокрема за допомогою АСВП. 

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 18березня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 
Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2025 року (після усунення недоліків) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1  з підстав, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України; витребувано з Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області матеріали цивільної справи № 442/4751/24; надано учасникам справи строк для подання відзиву.
У травні 2025 року матеріали справи № 442/6620/23 надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження АСПВ НОМЕР_2 щодо виконання виконавчого листа № 2-123/09, виданого 23 жовтня 2009 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.
Боржник у добровільному порядку заборгованість зі сплати аліментів не погашав, у зв`язку з чим державний виконавець відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» здійснював заходи примусового виконання.
Державний виконавець неодноразово здійснював перерахунки заборгованості зі сплати аліментів.
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 09 січня 2024 року у справі № 442/9340/23 визнано неправомірними дії державного виконавця Дрогобицького ВДВС Кушнір Т. С. щодо виконання судових рішень (АСВП №25780960), а саме, перерахування стягувачеві ОСОБА_1 суми аліментних платежів, які визначені у валюті євро, у їх гривневому еквіваленті.
Зобов`язано державного виконавця Дрогобицького ВДВС Кушнір Т. С. перераховувати стягувачу ОСОБА_1 суму аліментних платежів у валюті євро, тобто, у валюті, в якій проводиться розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на примусове виконання виконавчого листа №2-123/09, виданого 23 жовтня 2009 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області.
На виконання зазначеної ухвали суду, Дрогобицький ВДВС звернувся до Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» (далі - АТ Державний експертно-імпортний банк України, банк) стосовно підтвердження можливості здійснення банківською установою купівлі іноземної валюти євро та перерахування відповідної суми на банківський рахунок ОСОБА_1 . 
У відповіді на зазначене звернення, АТ Державний експертно-імпортний банк України» повідомив, що, зважаючи на те, що стягувач та боржник є резидентами України, банк не має законних підстав для виконання операції із закупівлі та переказу іноземної валюти.
У зв`язку іззазначеним 19 квітня 2024 року Дрогобицький ВДВС звернувся за роз`ясненнями до Національного Банку України.
25 травня 2024 року Національний банк України надав відповідні роз`яснення, у яких зазначено, що норми Постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» не містять винятків щодо можливості купівлі іноземної валюти на підставі рішення суду, для її подальшого перерахування у вигляді виплати аліментів на рахунок відкритий в Україні. 
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2024 року (справа 442/3473/24) визнано неправомірними дії державного виконавця Дрогобицького ВДВС Кушнір С.Т., при складанні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15 квітня 2024 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 та зобов`язано останню усунути порушення.
Скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 15 квітня 2024 року у виконавчому провадженні реєстраційний № НОМЕР_2.
Зобов`язано державного виконавця Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. здійснити новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, у якому визначити розмір станом на дату здійснення розрахунку.
На виконання ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 
від 27 травня 2024 року державний виконавець Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. 29 травня 2024 року склала розрахунок, згідно з яким заборгованість 
ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 29 травня 2024 року становить 15 753, 73 євро.
31 травня 2024 року державний виконавець Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. звернулася до АТ «Державний експортно-імпортний банк України» щодо підтвердження можливості здійснення купівлі іноземної валюти (євро) та перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 
18 червня 2024 року банк повідомив Дрогобицький ВДВС про те, що стягувач та боржник є резидентами України, а тому банк не має законних підстав для виконання операції із купівлі та перерахування валюти на рахунок відкритий в Україні.
У зв`язку із зазначеним 19 червня 2024 року державний виконавець Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. надіслала ОСОБА_1 вимогу щодо надання інформації про відкритий на її ім`я рахунок, на який необхідно перераховувати стягнуті у національній валюті кошти.
Після отримання від ОСОБА_1 інформації про відкритий рахунок у національній валюті, державний виконавець Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. 20 червня 2024 року сформувала платіжну інструкцію на перерахування коштів в сумі 6 815 грн, які обліковувались на депозитному рахунку ДВС. 
28 червня 2024 року грошові кошти було перераховано на рахунок ОСОБА_1 .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 129-1 Конституції України гарантовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Зазначене конституційне положення конкретизовано у частині першій 
статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно із частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Спірні правовідносини стосуються виконання судового рішення про стягнення аліментів, а саме порядку конвертації стягнених з боржника сум у національній грошовій одиниці України на погашення заборгованості, визначеної у іноземній валюті.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини третьої зазначеної статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.
Згідно з частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд, виходив з того, що державний виконавець здійснив перерахунок заборгованості зі сплати аліментів з національної валюти в євро на дату зарахування платежу стягувачу, що відповідає вимогам частини другої статті 533 ЦК України, що жодним чином не порушувало законних прав та інтересів заявниці. 
У касаційній скарзі заявниця посилається на те, що таке перерахування мало бути здійснено з урахуванням офіційного курсу євро до гривні на день надходження коштів на рахунок ДВС, а не на день перерахування грошових коштів стягувачу.
Перевіряючи такі доводи ОСОБА_1 , Верховний Суд виходить з такого. 
Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі (частина перша статті 49 Закону України «Про платіжні послуги»).
Постановою правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» заборонено здійснювати торгівлю валютними цінностями.
Разом з тим, пунктом 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, передбачено, що у період дії заборони на купівлю іноземної валюти, встановленої Національним банком України, виконавець за наявності письмової згоди стягувача на перерахування йому коштів у національній валюті звертає стягнення на виявлені у боржника кошти в національній валюті.
Еквівалент зазначеної у виконавчому документі суми стягнення в іноземній валюті визначається за офіційним курсом Національного банку України на день перерахування коштів на рахунок стягувача. 
Оспорюваний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 29 травня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, здійснений з урахуванням перерахунку сплачених боржником сум у національній грошовій одиниці у валюту євро згідно з офіційним курсом Національного банку України на день здійснення платежу на користь стягувача. Такий порядок проведення розрахунку відповідає зазначеним нормативним актам і застосовується у період дії заборони на купівлю іноземної валюти, встановленої Національним банком України.
Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2025 року у справі № 442/7804/24, від 09 квітня 2009 року у справі 442/6620/23, від 09 грудня 2025 року у справі № 442/6620/23.
Зважаючи на наведене, установивши, що державний виконавець здійснив перерахунок заборгованості зі сплати аліментів з національної валюти в євро (валюта, в якій боржник отримував зарплату) на дату зарахування платежу стягувачу, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не перевірив аргументів ОСОБА_1 про те, що державний виконавець Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. не здійснює розрахунок заборгованості щомісяця та не обчислює його в АСВП; вносить рахунки заборгованості до АСВП з грубим порушенням вимог закону щодо дати їх внесення, а також не здійснює розрахунок заборгованості на останній день місяця відповідно до вимог частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» і не направляє його заявниці, є необґрунтованими. 
Стаття 28 Закону України «Про виконавче провадження» регулює порядок надсилання документів виконавчого провадження.
У частині першій зазначеної статті визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Згідно з пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Згідно з частиною четвертою статті 71 Закону України виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. 
У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що дії державного виконавця Дрогобицького ВДВС Кушнір С. Т. щодо надсилання документів виконавчого провадження відповідають правилам статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 в цій частині відсутні.
Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, фактично зводяться до переоцінки доказів, та незгоди з висновком апеляційного суду щодо їх оцінки, що відповідно до статті 400 ЦПК України не входить до повноважень касаційного суду.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на те, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги заявниці та залишення оскаржуваних судових рішень без змін. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: 	І. Ю. Гулейков   Р. А. Лідовець    Д. Д. Луспеник