ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                             
 
19 листопада 2025 року                           
м. Київ                                                               
 
справа № 683/2830/16-ц
 
провадження № 61-17583св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),                          Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області,
треті особи: Приватне підприємство Земельно-аграрний центр «Карат»                                       м. Хмельницький Хмельницької області, відділ Держгеокадастру                                                       у Старокостянтинівському районі Хмельницької області, приватний нотаріус Старокостянтинівського районного нотаріального округу Вакарєва Ольга Василівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року у складі судді Андрощука Є. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Грох Л. М., Ярмолюка О. І.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про скасування рішення щодо передачі земельної ділянки у власність, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
 
Позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, що розташована на   АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, площею 0,10 га, та ведення підсобного господарства, площею 0,044 га, які були передані їй у власність на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 24 грудня 1997 року № 131.
 
Вказувала, що у серпні 2016 року вона звернулася до Старокостянтинівського районного виробничого відділу Хмельницької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр ДЗК») щодо проведення комплексу робіт з інвентаризації належної їй земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру, а також внесення земельно-кадастрової інформації до бази даних АС ДЗК.
 
При проведенні комплексу геодезичних робіт Старокостянтинівським ДП «Центр ДЗК» по визначенню координат кутів поворотів меж земельної ділянки та перевірки даних у державному земельному кадастрі виявилося, що на належній їй земельній ділянці розташована земельна ділянка із кадастровим номером 6810800000:11:002:0058, площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель. Власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_2 .
 
Позивачка вважала, що її право власності на земельну ділянку порушено, оскільки на момент передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, площею 0,1000 га вона не була вільною. У межах земельної ділянки загальною площею 0,144 га, яка належить їй на праві власності, знаходиться земельна ділянка із кадастровим номером 6810800000:11:002:0058, власником якої є відповідач.
 
Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд:
- скасувати рішення сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 22 квітня 2016 року № 47 пункт 19 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на АДРЕСА_1 ;
-скасувати рішення приватного нотаріуса Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Вакарєвої О. В. від 05 травня                            2016 року про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну                       ділянку із кадастровим номером 6810800000:11:002:058, розташовану на                        АДРЕСА_1 .
 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області                           від 07 лютого 2017 року залучено до участі у справі як третіх осіб: приватного нотаріуса Старокостянтинівського районного нотаріального округу Вакарєву О. В., приватне підприємство Земельно-аграрний центр «Карат» м. Хмельницький Хмельницької області, відділ Держгеокадастру у Старокостянтинівському районі Хмельницької області.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області                           від 22 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано рішення сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 22 квітня 2016 року № 47 пункт 19 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування               житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на                  АДРЕСА_1 .
Скасовано рішення приватного нотаріуса Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Вакарєвої О. В. від 05 травня                            2016 року про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну                       ділянку із кадастровим номером 6810800000:11:002:058, розташовану на                        АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 , Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі по 12 373,60 грн з кожного.
 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив                               із того, щона момент передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки із кадастровим номером 6810800000:11:002:058, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 , вона не була вільною, оскільки частина земельної ділянки належала на праві приватної власності позивачці.
 
Районний суд урахував висновок земельно-технічної експертизи Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 09 квітня 2024 року № 2765/2766/23-26 за результатами проведення земельно-технічної експертизи, відповідно до якого земельна ділянка із кадастровим номером 6810800000:11:002:058 накладається (нашаровується) з межами земельної ділянки згідно з державним актом серії ХМ 02704, виданим 24 червня 1998 року та становить 0,1000 га, право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 порушується.
 
Суд першої інстанції вважав, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт порушення права ОСОБА_1 на належну їй земельну ділянку,                           яке підлягає захисту шляхом скасування рішення сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 22 квітня 2016 року № 47 пункт 19 в частині передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки та як похідної вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Вакарєвої О. В. від 05 травня 2016 року про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на вказану земельну ділянку.
 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, районний суд виходив із того,                      що понесені позивачкою судові витрати відповідно до положень пункту 1                       частини другої статті 141 ЦПК України, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідачів.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року змінено в частині розподілу судових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_2 , Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі по 6 360,20 грн з кожного.
В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно та всебічно дослідив зібрані у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, та, відповідно, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення по суті спору.
 
Суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про недоведеність позовних вимог та неналежну оцінку районним судом доказів                            у справі, як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи.
 
Разом з тим, апеляційний суд вважав наявними підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, оскільки понесені позивачкою витрати у розмірі 850 грн за проведення геодезичних робіт та 4 000 грн за виготовлення технічної документації із землеустрою, необхідні ОСОБА_1 для відновлення меж її земельної ділянки в натурі. Оскільки такі витрати не пов`язані                        з розглядом справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для покладення їх на відповідачів відсутні. Крім того, сплачені позивачкою витрати                           у розмірі 4 456 грн за проведення приватним судовим експертом Мельник М. В. земельно-технічної експертизи також не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів, оскільки такий висновок не взято до уваги як доказ судом першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року, постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У грудні 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду                     у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                          від 20 січня 2025 року касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження                              у вказаній справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції, роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу та відмовлено                                  у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення дії оскаржуваних судових рішень.
 
У лютому 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2025 рокуклопотання  ОСОБА_2 про зупинення дії оскаржуваних судових рішень задоволено. Зупинено дію рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 липня                    2024 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада                  2024 року до закінчення касаційного провадження.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга  ОСОБА_2 мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягають скасуванню. Вважає, що суди неповно дослідили обставини справи та не надали їм належної правової оцінки.
 
Зазначає, що перед написанням заяви до міської ради він вчинив усі необхідні дії, передбачені законодавством щодо правомірного отримання у власність спірної земельної ділянки, а саме отримав схему розташування земельної ділянки, яка погоджена земельним відділом, відділом архітектури та містобудування та відділом адресного господарства. Тому якщо би земельна ділянка була зайнята, йому                             б відмовили у передачі її у власність ще до написання заяви. У подальшому він отримав рішення міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідну проектну документацію та погодження у Відділі Держгеокадастру у Старокостянтинівському районі, та рішення про затвердження технічної документації та передачу у його власність земельної ділянки. Отже, він дотримався порядку одержання безоплатно у власність спірної земельної ділянки тому відсутні підстави для скасування рішення сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 22 квітня 2016 року № 47 пункт 19.
 
Посилається на те, що у ОСОБА_1 та Відділі Держгеокадстру                                                           у Старокостянтинівському районі відсутня технічна документація щодо відведення позивачці спірної земельної ділянки, а технічна документації щодо відновлення встановлення меж земельної ділянки, розроблена ФОП ОСОБА_3 не зареєстрована уповноваженим органом та не породжує жодних правових наслідків, не є технічною документацією на підставі якої здійснювалося відведення земельної ділянки ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ02704.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_2 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду                           від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та постанові Верховного Суду                              від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, що передбачено пунктом 1                     частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також підставою касаційного оскарження судових ОСОБА_2 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах                       (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Відзив на касаційну скаргу не подано.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,144 га, яка складається із двох земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,10 га, для ведення підсобного господарства - площею 0,044 га, що розташована на АДРЕСА_1 .
 
Право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ХМ 02704, виданим 24 червня 1998 року на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 24 грудня 1997 року № 131 та зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1554.
 
Згідно з копією архівного витягу виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 23 травня 2016 року № Д-131 з рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області           від 24 грудня 1997 року № 131 (пункт 8) ОСОБА_1 передано безкоштовно                              в приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,10 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,04 га, всього - 0,14 га.
 
На підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської радиХмельницької області від 27 листопада 2008 року № 561 (пункт 6)                                               «Про впорядкування адресного господарства» земельній ділянці ОСОБА_1 присвоєно адресу: АДРЕСА_1 , замість АДРЕСА_2 . Зобов`язано               ОСОБА_1 звернутися до ДПВП «Архітектура», БТІОР, міське управління земельних ресурсів для внесення змін в технічну документацію відповідно до вказаного рішення та чинного законодавства.
 
Відповідно до листа виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 17 червня 2016 року № 01-03-01/Д-499/2016 ОСОБА_1 зобов`язання щодо внесення змін на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 27 листопада                       2008 року№ 561 виконані не були.
 
Рішенням 51 сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області                              від 10 липня 2015 року № 26 (пункт 25) ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1 , площею 1 000 кв. м для будівництва індивідуального житлового будинку з подальшим наданням її у власність (користування).
 
За заявою ОСОБА_2 . Земельно-аграрним центром «Карат» м. Хмельницький Хмельницької області було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1 , електронний документ було передано до Державного земельного кадастру 15 березня 2016 року.
 
Рішенням 5 сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області                              від 22 квітня 2016 року № 47 пункт 19 «Про надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану на                      АДРЕСА_1 , площею 1 000 кв. м, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (КВПЦЗ: 02.02.01), кадастровий номер 6810800000:11:002:0058.
 
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку                               від 15 березня 2016 року № НВ-6802990442016 земельна ділянка із кадастровим номером 6810800000:11:002:0058 була зареєстрована управлінням Держгекадастру у Старокостянтинівському районі Хмельницької області 15 березня 2016 року.
 
Рішенням приватного нотаріуса Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Вакарєвої О. В. від 05 травня 2016 року було здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 6810800000:11:002:058, площею 1 000 кв. м, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до повідомлення Старокостянтинівського районного виробничого відділу Хмельницької регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» ДП ДА Земельних ресурсів України від 05 вересня 2016 року № 626 при проведенні комплексу геодезичних робіт по визначенню координатів кутів поворотів меж земельної ділянки та перевірки даних в державному земельному кадастрі на земельній ділянці ОСОБА_1 у межах державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ 02704, виданого 24 червня 1998 року, згідно                                      з інформацією Державного реєстру про право власності та речових прав, знаходиться земельна ділянка із кадастровим номером 6810800000:11:002:0058, 02.01 для будівництва та для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , яка не належить ОСОБА_1 .
 
Відповідно до висновку експерта Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 09 квітня 2024 року № 2765/2766/23-26 за результатами проведення земельно-технічної експертизи земельна ділянка із кадастровим номером 6810800000:11:002:058 накладається (нашаровується)                        з межами земельної ділянки згідно з державним актом серії ХМ 02704, виданим                 24 червня 1998 року та становить 0,1000 га, право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 порушується.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій                   статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                   з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                     і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право                             у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити                                у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
 
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Частиною другою статті 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
 
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,                 в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
У статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду                                за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу                        (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України             (далі - ЦК України)).
 
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства                 і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
 
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
 
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
 
У частині першій статті 393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
 
Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частини перша, друга статті 78 Земельного кодексу України               (далі - ЗК України)).
 
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України.
 
Згідно з вимогами статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає                у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
 
Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок,                    що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
 
Відповідно до абзацу 1 частини першої, частини п`ятої статті 116 ЗК України                               (у редакції, чинній на момент передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 
Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
 
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).
 
У статті 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
 
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані                                               з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав,                      і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
 
У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав,                             і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).
 
У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 466/1058/15-ц (провадження № 61-6732св22) зазначено, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
 
Відповідно до частини першої статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
 
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування                                          чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).
 
Згідно із частиною першою статті 50 Закону України «Про землеустрій»                                  (у редакції, чинній на момент передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
 
Відповідно до частини першої, четвертої статті 55 Закону України «Про землеустрій»                                  (у редакції, чинній на момент передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ) встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.
 
У статті 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами;                                 в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.
 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,                      та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша                     статті 76 ЦПК України).
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних                        у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
 
Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився апеляційний суд, встановивши, що на момент передачі                       ОСОБА_2 у власність земельної ділянки із кадастровим номером 6810800000:11:002:058, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 , вона не була вільною, оскільки частина земельної ділянки належала на праві приватної власності ОСОБА_1 , дійшли обґрунтованого висновку про захист прав позивачки як власника земельної ділянки шляхом скасуваннярішення сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 22 квітня 2016 року               № 47 пункт 19 в частині передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки за відповідачем.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що мало місце виготовлення технічної документації з порушенням норм законодавства щодо виготовлення проектів землеустрою земельної ділянки ОСОБА_2 , які у подальшому стали підставою для прийняття сесією Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області рішення від 22 квітня 2016 року № 47 пункт 19 про передачу у власність                         ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, оскільки ця земельна ділянка накладається на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 .
 
Ці обставини підтверджуються, зокрема, висновком Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 09 квітня 2024 року № 2765/2766/23-26 за результатами проведення земельно-технічної експертизи, який суди обґрунтовано взяли до уваги, надавши йому правову оцінку, як доказу                             у сукупності з іншими доказами у справі.
 
У той же час, відповідачем ОСОБА_2 не надано належних і допустимих доказів на спростування цих обставин.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89,                           367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня               2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
 
Верховний Суд погоджується з висновками судів, що оскаржуване рішення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області та рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію земельної ділянки за відповідачем на відповідну земельну ділянку порушують право позивача ОСОБА_1 на користування та володіння належною їй земельною ділянкою.
 
При цьому суд апеляційної інстанції правильно змінив рішення районного суду                             в частині розподілу судових витрат, оскільки судом першої інстанції з відповідачів були стягнуті, у тому числі, судові витрати, які не пов`язані з розглядом справи.
 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Посилання касаційної скарги на застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду                           від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та постанові Верховного Суду                              від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначених справах встановлені інші обставини, відмінні від обставин справи, що є предметом касаційного перегляду.
 
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про незабезпечення повного та всебічного розгляду справи судами та неврахування наявних у матеріалах справи доказів, оскільки вважає, що суди встановили обставини справи в достатньому обсязі для правильного її вирішення та ухвалення законних судових рішень по суті спору.
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки судами попередніх інстанцій належно досліджено всі зібрані у справі докази та надано їм правильну правову оцінку, отже, спір вирішено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення,                 а рішення суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову апеляційного суду - без змін.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено                        з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
 
Згідно із частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції                               у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 06 листопада 2025 року зупинено дію оскаржуваних судових рішень до закінчення їх перегляду у касаційному порядку,              а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування цих судових рішень, тому дія рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2024 року підлягає поновленню.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені              у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд              у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2024 року залишити без змін.
 
Поновити дію рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року та постанови Хмельницького апеляційного суду                  від 21 листопада 2024 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. Ю. Гулейков   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк